Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Stefan Kiechle

JEZUITÉ

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
www.grada.cz
jako svou 4753. publikaci

Z německého originálu Die Jesuiten, Wissen was stimmt (ISBN 978-3-451-06100-4), vydaného nakladatelstvím Verlag Herder GmbH, Freiburg, v roce 2009, přeložila Dagmar Brejlová.

Odpovědný redaktor Zdeněk Kubín
Sazba a zlom Radek Vokál
Zpracování obálky Vojtěch Kočí
Počet stran 94
Vydání 1., 2012

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

Stefan Kiechle, Die Jesuiten. Wissen was stimmt © 2009 Verlag Herder GmbH, Freiburg im Breisgau
Cover Layout: R·M·E Roland Eschlbeck
Czech edition © Grada Publishing, a.s., 2012
Cover Photo © fotobanka Allphoto

ISBN 978-80-247-3913-7

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

ISBN 978-80-247-7908-9 pro formát PDF
ISBN 978-80-247-7909-6 pro formát EPUB

Jezuité jsou církevním řádem, který již po mnoho generací probouzí velmi prudké reakce veřejnosti a je s ním spojena celá řada otázek. Byl tajnou armádou papeže? Usiloval o nadvládu nad světem? Byl nepřítelem osvícenství? Jakou roli vlastně hrají exercicie – jedná se „vymývání mozků“, nebo nabízejí cestu k jednoznačnému rozhodnutí? A jaký názor máme mít na jezuitskou údajnou vychytralost a úskočnost? Autor titulu Stefan Kiechle se zabývá historickými kořeny jezuitů, líčí začátky Tovaryšstva Ježíšova pod vedením Ignáce z Loyoly, objasňuje duchovní východiska řádu a neopomíjí ani jeho postavení v současnosti.

Autor
Stefan Kiechle, SJ, doktor teologie (narozen v roce 1960), byl studentským farářem a supervizorem noviců. V současné době působí jako duchovní a odborník na exercicie v Mannheimu. Přednáší v Mnichově na Vysoké škole filozofické.

Úvod

Mafiánský tajný spolek?

Snad žádný celosvětový počin nepodnítil tolik fám jako jezuitský řád. Jedni si ho vážili, ba dokonce jej uznávali jako vysoce efektivní »vojenskou moc« ve službách humanity a křesťanství, jiní ho odsuzovali nebo jím opovrhovali a považovali jej za mafiánský tajný spolek ve službách reakčních sil, jejichž cílem bylo podrobit si svět. Zakladatel řádu jezuitů, Ignác z Loyoly (1491–1556), znamenal pro první skupinu geniálního mystika a reformátora, který vedl katolickou církev do moderního světa, a pro druhou ztělesňoval intrikářského protikatolíka, který v severní Evropě potlačoval veškeré reformátorské tendence a chtěl docílit toho, aby si římská církev udržela autoritářské postavení, jemuž se těšila ve středověku. Historie jezuitského řádu je dlouhá a spletitá, plná křivolakých cest a oklik, pádů i opětovného nabývání sil.

A jaká je současnost? Je pro ni příznačný pozoruhodný obrat čelem vzad, který někdo přijímá s nadšením, jiný odsuzuje jako vedlejší produkt doby, další ho – ať záměrně, či mimoděk – pojímá jako nepodstatnou záležitost. V západním světě působí na mnohé nepříjemně též krize mladé generace a současný příliv nových členů. Některé lidi též popuzuje vztah řádu k papežovi, a především k osobní prelatuře katolické církve Opus Dei, čímž podněcuje řadu fantazií a spekulací.

Kde najdeme pravdu? Fámy a pomluvy obsahují zrnko pravdy, přesto se neobejdeme bez konkretizování, oprav a doplnění. Vzájemně si odporující názory navíc ve svém pojetí odhalují víc, než zamýšlejí. Klasický titul »Macht und Geheimnis der Jesuiter« (»Moc a tajemství jezuitů«), který spatřil světlo světa před osmdesáti lety, stále a vytrvale upoutává naši pozornost. V této knize uvádíme jednotlivé kapitoly obecně rozšířenými výroky a navazujeme na jejich souvislosti, abychom uvedli okolnosti na pravou míru a seznámili vás s tím, co jezuité za dlouhá staletí vybudovali. Rovněž tak čtenářům pomůžeme lépe pochopit a přijmout ducha a cíle jezuitského řádu.

Mannheim, květen 2009

Stefan Kiechle, SJ

Historický vývoj

Byl Ignác zLoyoly vojákem adobyvatelem?

Zakladatel

Vlivná osobnost

Jezuité nemají pouze jednoho zakladatele, vroce 1540 založila řád skupina deseti mužů. Nově vzniklému společenství dali název Societas Iesu (tj. Tovaryšstvo Ježíšovo aodtud »jezuité«), protože zakladatelem ahlavou měl být právě Ježíš. Na základě latinského názvu si jezuité dodnes za své jméno uvádějí zkratku »SJ«. Jednu významnou osobnost však vzačátcích řádu přece jen nacházíme: Ignáce zLoyoly, baskického rytíře ašlechtice (1491–1556). Jeho vliv byl tak silný, že se právem nazývá zakladatelem. Chceme-li jezuity skutečně pochopit, musíme se sjeho osobou blíže seznámit.2

Původ

Ignác zLoyoly se narodil na zámku Loyola, který patřil jeho rodičům. Zámek se nachází ve španělské části Baskicka. Byl pokřtěn jako Iñigo de Loyola abyl třináctým dítětem. Matka při jeho narození zemřela avychovávala ho chůva. Vzhledem ktomu, že byl potomkem dávného rytířského rodu, byl veden khodnotám arituálům své kultury, ikdyž v16. století již byly dávno překonány. Vté době se pěstovaly náboženské zvyky patrně bez duchovní podstaty, ale byly úzce spjaty se značně rozvolněnou morálkou, ato ivsexuální oblasti– Ignácův otec ataké bratr ifarář měli řadu nemanželských dětí. Rodinná čest amateriální statky však měly vysokou hodnotu anezřídka je bylo třeba obhajovat půtkami avpřípadě potřeby iozbrojenými střety se sousedy anepřáteli obecně. Vzdělání nebylo příliš ceněné.

Kariéra na šlechtickém dvoře

Iñigo byl pohrobek, proto pro něj bylo třeba najít způsob obživy. Asi vpatnácti letech byl jako páže poslán do Arévala na dvůr hlavního kastilského pokladníka, jímž byl Juan Velázquez de Cuéllar. Zde se Iñigo naučil psát, počítat, osvojil si dvorskou kulturu, chování, hudbu, naučil serytířskému boji. Mladí rytíři totiž museli, byl-li jejich pán napaden, společně sním do boje. Iñigo na skvostném dvoře poznal, co může obnášet světská moc abohatství, ale když jeho pán vroce 1515 přišel osvé postavení ibohatství anedlouho poté zemřel vhořkosti, rovněž zjistil, že pozemská sláva je pomíjivá.

Mladinký Iñigo bezpochyby rozšiřoval řadynadaných, ctižádostivých amarnivých mladíků své doby. Chtěl proniknout do vyšších vrstev, docílit kariéry– povrchní hodnoty, jak sám později prohlásil. Navzdory rozšířenému názoru nebyl vojákem tělem iduší, jelikož vojáci byli verbováni avyplácel se jim žold, anebo to byli lidé, kteří se stali válečníky proti své vůli. Naopak rytíře vždy kjejich pánům poutal úzký osobní vztah, skládali dobrovolnou přísahu věrnosti, nebyli placeni, ale mezi oběma stranami panovala povinnost vzájemné ochrany. Do boje se vydávali pouze vpřípadě krajní nouze. Iñigo byl »hlavním povoláním« spíše správní úředník advořan.

Ve třiceti letech se Iñigo musel vydat do války. Společně smalou výpravou spolubojovníků bránil pevnost Pamplona proti přesile francouzských vojsk. Boj vypadal beznadějně, Iñigo se přesto neuvěřitelně odvážně vrhl do bitvy. Hned na začátku ho zasáhla koule zkanonu arozdrtila mu nohu. Vůdce byl poražen aobléhatelé se vzdali. Iñigovi se dostalo náležitého ošetření apoté se vrátil domů.

Ze zranění se zotavoval dlouhé měsíce. Zraněná noha mu překazila vyhlídky na skvělou kariéru. Rozdrcené kosti nebyly ve správné pozici abylo nutné je srovnat– kruté bolesti vydržel anehnul ani brvou. Při rekonvalescenci se časem začal nudit. Rytířské romány coby běžné rozptýlení vLoyole nebyly kdispozici, proto se pustil do čtení duchovních knih: přečetl románové líčení Ježíšova života, sbírku legend ovýznamných svatých, vnichž se seznámil se zázračnými příběhy oasketech ažalostných hříšnících.

Vnitřní proměna

Iñigo měl bujnou fantazii apři nekonečném denním snění si představoval, jak svatý vpodobě hříšníka či prosebníka prochází světem. Zamýšlel se též nad svou předčasně ukončenou světskou kariérou. Při obou druzích představ prožíval radost avnitřní svobodu, ovšem když myslel na svaté, doprovázela ho radost, i když už nesnil. Vyvodil ztoho, že to, co se mu přihodilo, byla vůle Boží. Začal procházet postupnou vnitřní proměnou. Ke zděšení své rodiny po uzdravení opustil Loyolu avoděvu anonymního prosebníka se vydal na pouť.

»Období prázdna«

Na Montserratu bděl vrytířském brnění celou noc před Černou madonou. Byl to běžný rituál jedinců, kteří se zasvětili Bohu. Absolvoval třídenní životní zpověď. Poté jedenáct měsíců žil jako prosebník vkatalánském městečku Manresa. Toto »období prázdna« mu pomohlo kdosažení osobní zralosti. Po velkých vnitřních bojích– vtěžkých podmínkách asketického radikalismu se ponořil do strachu zhříchů ido fantazií ovysvobození vlastního já– dospěl khluboce duchovnímu životu. Silným podnětem pro něj bylo milosrdenství Boží, jak později uvedl ve svém životopisu. Docílil mystického osvícení ahluboké vnitřní svobody. Dřívější tendence ksexuálním dobrodružstvím akagresivnímu chování nad ním ztratily moc.

»Pomáhat duším«

Jeho snem bylo žít ve Svaté zemi abýt »blízko Ježíši«. Za dobrodružných okolností aneuvěřitelné chudoby doputoval do Jeruzaléma. Byl tam šťastný, ale nemohl vJeruzalému zůstat, protože zvyšující se vliv islámu křesťany příliš ohrožoval. Proti své vůli byl odvolán od františkánů, kteří zde žili vbezpečí klášterů asvrchovaně dohlíželi na všechny katolíky, avrátil se do Evropy. Sám sebe se ptal, jaký úkol má pro něj Bůh přichystaný. Odpověděl sám sobě: »pomáhat duším« (animas iuvare), tedy utišit naléhavou duchovní žízeň své doby. Církev 16. století byla totiž duchovně vyprahlá aprocházela obdobím morálního úpadku, ale řada reformních snah uvnitř tradiční církve iza jejími hranicemi– reformace byla pouze jedním zmnoha dalších hnutí– usilovala odosažení nápravy. Iñigo si uvědomoval tíživou situaci ahledal řešení.

Počátky studií

Nejprve si samozřejmě musel doplnit vzdělání. Začal studovat, což znamenalo, že ve 33 letech usedl do lavic smalými chlapci aučil se latinsky. Jeho prvním působištěm byla Barcelona. Zde mu studium financovaly zámožné dámy zvyšší společnosti. Později se přemístil do Alcaly aSalamanci. Měl jedinečný šarm: jako prosebník voděvu žalostného hříšníka se zářivýma očima avždy dobrou náladou dokázal lidi zaujmout. Lidé se na něj obraceli oradu vduchovních otázkách. Rady rozdával podle svých možností. Kvůli otrhanému oblečení ho však lidé podezřívali, že patří knějaké kacířské sektě. Několikrát byl zatčen, dokonce se ocitl ipřed inkvizičním soudem. Vždy byl propuštěn, ale při »pomáhání duším« adoporučování rad vduchovních aspektech života mu situaci komplikovalo nedokončené studium.

Studium vPaříži

Byl řád založen proto, aby umlčel protestanty?

Vývoj řádu zexercicií

Duchovní cvičení

Vznik řádu

Jsou jezuité armádou papeže?

Sliby skládané papeži

Přísaha

Vysláni univerzálním pastýřem

Armáda papeže?

Založení řádu

27. září 1540

Odklon od klášterních prvků

Řídili jezuité jako soukromí zpovědníci evropskou politiku?

Jezuité apolitika

Budování kolejí

Zpovědník na dvoře

Politika jezuitů

Jak zněla politika jezuitů vprvních stoletích své působnosti? Ve stručnosti bychom se měli zmínit otěchto oblastech:

Nakonfesně sporných územích se méně snažili přímo působit na církev– ačkoli ve vzájemné polemice časem přišlo ke slovu samozřejmě itoto téma –, prioritně se soustředili na rozvoj vzdělanosti ana duchovní péči, aby podpořili opětovný rozmach katolické církve ajeho udržení. Vkatolických oblastech přispěli těmito prostředky kreformě církve.

Jezuité se ve vysoké míře zabývali »multiplikátory«: obraceli se na tehdejší vedoucí elitu, podporovali její vzdělávání aetický iduchovní rozvoj, aby více prosazovala křesťanské hodnoty aideály. Sami za sebe odmítali mocenskou strukturu, především církevní (např. biskupství).

Autentickým způsobem života aobětavou prací působili věrohodněji než jiní církevní hodnostáři, takže dosahovali znatelnějších výsledků.

Žili apracovali ve všech sociálních vrstvách, pečovali též onemocné vtehdejších nemocnicích, oprostitutky, hladovějící ioděti na ulicích.

Jejich »zbraněmi« byly především kázání, exercicie, vyučování, duchovní doprovázení aporadenství, sociální péče adiplomatické mise.

Šířili jezuitští misionáři katolický způsob myšlení?

Misie vAsii

František Xaverský

Začátek misie

Zásady akomodace

Misie vČíně

Spory ohledně ritů

Cesta prostřednictvím zkulturňování

Představovali jezuité socialistický experiment?

Redukce vParaguayi

Křesťanská utopie

Konec jednoho experimentu

Zrušení řádu

Vyhánění akonfiskování

Jsou jezuité nepřáteli osvícenství?

Pozice řádu v19. a20. století

1814: opětovné povolení řádu

Neustálé pronásledování

Obnovení řádu

1848: zákaz ve Švýcarsku

Rostoucí vliv

1869/1870: první koncil ve Vatikánu

Kulturní boj ajeho následky

Rozepře stotalitními státy

Pod vládou nacistů

Alfred Delp, dopis ze 17. listopadu 1944 zvězení