Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Hynek Klimek

STRAŠIDLÁŘ
Mezi námi čarodějnicemi

Ilustrace Zdeňka Študlarová

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Vydala Grada Publishing, a.s. U Průhonu 22, 170 00 Praha 7 obchod@grada.cz, www.grada.cz tel. +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400 jako svou 4962. publikaci

Odpovědná redaktorka Magdaléna Jimelová Jazyková úprava Petra Honsová Návrh obálky Zdeňka Študlarová Grafická úprava a sazba Jan Šístek Počet stran 64 První vydání, Praha 2012 Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

© Grada Publishing, a.s., 2012

ISBN 978-80-247-4214-4

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

ISBN 978-80-247-8307-9 ve formátu PDF
ISBN 978-80-247-8308-6 ve formátu EPUB

Průvodce se představuje

Jmenuji se Bartoloměj a jsem kronikář. Již bezmála půl století zaznamenávám všechny pozoruhodné události, které se u nás staly. Některé jsou radostné, jiné smutné. Snažím se, aby mi neuniklo nic významného. Vždyť kronika je paměť doby, která – jak doufám – bude zajímat budoucí generace. Lze se z ní poučit, navázat na osvědčené a neopakovat chyby.

Teď stojím před nelehkým úkolem. Vyprávět vám o čarodějnicích, čarodějích, černokněžnících, bludných kamenech a kořenech. Přiznám se, že jsem váhal a rozmýšlel se, než jsem na nabídku kývl. Ono totiž není radno si s nimi zahrávat. Ale nejsem strašpytel a hlavně zápisy do kronik dělám poctivě. Nic nezkresluji, nic neověřeného nepřidávám. Když tak přistoupím i k vyprávění, co nechtěného by se mi mohlo stát?

Známé přísloví říká, že s poctivostí se nejdál dojde. Snad se mi s ní tedy podaří projít bez úhony i úskalím povídání o magickém a často temném tajemnu.

Slýchal jsem a četl o něm mnohé. A sám jsem několik čarodějnic poznal. Víc ale takových, které se za ně jen vydávaly, aby se zdály být zajímavější. Většinou na to doplatily. Jak je známo z příběhů, ve kterých čarovné praktiky sehrály důležitou úlohu, nedopadla dobře ani většina těch, kteří u čarodějů a čarodějnic hledali radu a pomoc. Po krátkém prospěchu zpravidla zažili tvrdý pád. A nejednou se ze světa nadobro ztratili.

Vždyť už to slovo černokněžník zní zlověstně. Tak co dobrého byste od něj mohli očekávat? Já jsem nenarazil na jedinou pověst nebo vyprávění, ve kterých by černokněžníci patřili ke kladným hrdinům.

Je také známo, že ve středověku bývali lidé – a především ženy – nařčeni z čarodějnictví a za to pak upalováni na hranici. O tom je napsáno mnohé a já do té temné kapitoly lidské historie nechci zabíhat.

Raději vám budu vyprávět o tom, co se mezi lidmi o čarování a kouzlech říkávalo a co se dodnes říká podle dávných i novějších historek a pověstí, které se nám dochovaly. Můžete jim věřit nebo nevěřit. A snad pobavím i ty, kteří jim úplně neuvěří.

O sletech čarodějnic

Poslední dubnovou noc před prvním májovým dnem, kdy býval vkalendářích uváděn svátek Filipa aJakuba, později přesunutý na 3. května, se podle pověstí slétávaly čarodějnice na své čarodějné sněmy, takzvané sabaty.

Právě vonu filipojakubskou noc mívaly prý větší moc než vjiný čas. Jejich sabaty byly plné bezuzdných rejů, divoké zábavy, tanců ihrátek sďábly, kteří je sem přicházeli navštívit. Konaly se na vysokých kopcích nebo křižovatkách cest. Otakových místech se vypráví po celé naší zemi.

Po sabatech, proti kterým jsou divoké diskotéky amejdany jen dětské hrátky, se čarodějnice rozcházely nebo rozlétaly na košťatech, vnejednom případě ohnivých. Škodily pak lidem adobytku. Zejména čarodějnice ze severní Moravy byly podle lidových vyprávění vynalézavé. Nelétaly jen na košťatech, ale také na hrábích, pohrabáčích aněkteré to dokázaly ina přeslicích zkolovrátků. Patrně ty bohatší měly létající černé kozly. Jsou zaznamenány ipřípady, kdy čerti nosili čarodějnice na sabat na zádech.

Nyní se ohně zvané čarodějné zapalují vpředvečer Prvního máje na mnoha místech. Nevznikly ale čarodějnicím na počest, naopak patřily klidovým obyčejům, které se konaly na ochranu proti nim. Vysoké vatry vminulosti hořely hlavně na vrcholcích kopců, okterých se říkalo, že se na nich čarodějnice slétávají. Veliký oheň je měl zahnat anedovolit jim přistát.

O sletu čarodějnic se vypráví například vPodolí na Olomoucku. Sabaty se tam podle pověsti konaly ustudánky na Veselské louce. Ve společnosti čarodějnic nemohl chybět ďábel abývala tam istrašidelná světélka. Ne ta blikotající světélka zblat ajiných na vodu bohatých krajin, která do bažin lákají nerozvážné lidi, co se vydají za jejich svitem. Světélka zOlomoucka – podobně jako ta ze Šumavy – jsou nebezpečná ijinak. Mají totiž ostré drápy, apokud se na někoho sesypou, běda mu.

Tak jednou navečer před prvním májovým dnem zamířil na Veselskou louku starý chalupník. Nic zlého netuše šel vysypat popel. Nohy už mu nesloužily, jak by měly, bolívaly ho atak chodil, jen když musel. Protože spopelem nešel už drahný čas, měl ho plné necky. Ato se ukázalo jako šťastná náhoda. Jak přišel na louku, spatřil křepčící čarodějnice. Lekl se achtěl se dát na ústup dřív, než ho zmerčí abudou mu chtít ublížit. Zahlédla ho ale světélka ahned se kněmu rozletěla. Chalupník kvapně vyklopil znecek popel, lehl si na zem do trávy anecky na sebe překlopil. Světélka je nedokázala nadzdvihnout, natož odklopit, ale začala je drápat tak, až znich létaly třísky. Abez umdlení stím nepřestala až do rána.

Chalupník se celý čas modlil, aby mu nebesa dopřála vyváznout. Buď ho vyslyšela, anebo měl tolik štěstí. Nebo zafungovalo oboje dohromady. Světélka se kněmu neproškrábala, ale bylo to jen ochlup. Když ráno čarodějnice isvětélka zmizely, zbývala ze dna iz boků necek už jen tenounká šlupička.