Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Mgr. Zuzana Pospíšilová

Hravá škola hezkého chování

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00  Praha 7
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
www.grada.cz
jako svou 5523. publikaci

Ilustrace Michal Sušina
Odpovědná redaktorka Helena Varšavská
Sazba a zlom Antonín Plicka
Zpracování obálky Antonín Plicka
Počet stran 88
Vydání 1., 2014

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a. s.

© Grada Publishing, a.s., 2014
Cover Illustration © Michal Sušina

ISBN 978-80-247-4261-8

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

E-knihu ve formátu EPUB vytvořil Antonín Plicka

ISBN 978-80-247-9237-8 (ve formátu PDF)
ISBN 978-80-247-9238-5 (ve formátu EPUB)

Předmluva

Anetka má letní prázdniny trávit u babičky na vesnici. Zpočátku z toho moc nadšená není, i když má u babičky svůj vlastní pokojík. Raději by byla s kamarádkami ve městě, ale babička je milá a moudrá žena, která umí vyprávět krásné a poučné příběhy. Pokud budete mít chuť ponořit se do řádků této knížky, dozvíte se společně s Anetkou, jak se ke druhým lidem hezky chovat a jak rozvíjet své pěkné vlastnosti. Babička má v zásobě příběhy o lásce, skromnosti, přejícnosti, o rozdávání úsměvů, ochotě pomáhat, o trpělivosti, spravedlivosti, ale také o odvaze a umění odpouštět.

Protože tato kniha nese název Hravá škola hezkého chování, nechybí v ní také úkoly a náměty k samostatnému přemýšlení.

Prázdniny ubabičky

Byly prázdniny. Rodiče museli chodit do práce, atak poslali Anetku kbabičce.

„Babičce aspoň nebude smutno. Beztak je celé dny jenom sama,“ nadhodila maminka.

Anetka nadšená nebyla. Těšila se, že bude oprázdninách klábosit se svými kamarádkami, že se spolu zajdou vykoupat krybníku, že budou lézt po stromech atrhat třešně, ale ubabičky žádné kamarádky nejsou. Babička si povídá jen sdalšími babičkami adědečky, ato je fakt otrava.

„Tobě dneska ulítly včely?“ zeptala se babička Anetky, když se spolu přivítaly.

„Já žádné včely nemám,“ nechápala vnučka. Vytáhla zauta tašku se svými věcmi aploužila se do pokojíku, který má babička připravený pro hosty.

„Aopravdu máš všechno? Nic sis doma nezapomněla?“ starala se babička.

Maminka babičku znala moc dobře. Byla to její maminka, atak už věděla, kam míří.

„Něco si Anetka přece jenom zapomněla,“ přidala se imaminka.

„Aco jsem jako podle vás měla zapomenout?“ nechápala Anetka.

„Úsměv přece!“ zasmála se babička.

Nabručená Anetka se zamračila ještě víc. Tohle opravdu potřebovala. Přece jsem ktobě, babi, nepřijela proto, aby sis ze mě dělala legraci! pomyslela si vduchu. Aby ze sebe setřásla babiččiny amaminčiny dotěrné pohledy, nasadila umělý úsměv apak se zavřela vpokojíku.

„Ještě že jsem si vzala něco na čtení!“ povzdechla si Anetka aotevřela rozečtenou knížku. Čtení jí ale nešlo. Ze soustředění ji neustále rušila vůně buchet, které babička napekla na uvítanou. Anetka se nakonec nechala zlákat. „Tohle se nedá vydržet!“ řekla aseběhla po schodech zpodkrovního pokojíku do kuchyně. Pohled na plnou mísu buchet na stole skostkovaným ubrusem jí vnesl do tváře úsměv.

„Tak ho přece našla,“ neodpustila si babička svou poznámku. Maminka jí ale pod stolem nenápadně naznačila, aby už raději nic neříkala.

„Můžu si vzít?“ zeptala se Anetka babičky.

„To víš, že můžeš!“ odpověděla babička. „Na téhle straně jsou povidlové atam utebe jsou tvarohové.“

„Já je zkusím obě dvě,“ rozhodla se Anetka. Udvou buchet ale nezůstalo. Nakonec jich do sebe naládovala šest. Seděla ustolu, usmívala se aslastně oddychovala. Ibabička smaminkou se usmívaly avšem bylo příjemně.

„Ani nevíš, jakou jsi mi těmi buchtami udělala radost. Ty je pečeš nejlíp na celém světě,“ pochválila babičku Anetka.

Babička se usmála ařekla: „Aty jsi mi udělala radost, že ses konečně usmála. Víš, jak je úsměv důležitý?“

Anetka jen nechápavě zvedla obočí.

„Tak já ti povím, jak to bylo kdysi shrnčířovic Liduškou,“ slíbila babička.

Maminka se na židli zatetelila. Babiččino vyprávění milovala ijako malá holka. Teď už od babičky dlouho žádnou vyprávěnku neslyšela.

Povídanka ohrnčířovic Lidušce

Vjedné vesnici bydleli dva hrnčíři. Václav měl malou chaloupku avní hospodařil se svou dcerou Toničkou. Manželka mu zemřela už před pár lety, ale Tonička byla veselé děvče, atak smutek rychle pominul. Václav od rána do večera seděl uhrnčířského kruhu avyráběl hrníčky, džbánky, talířky amísy. Práce mu šla od ruky, protože si uní prozpěvoval. Tonička se starala odomácnost apo večerech hrníčky vlastnoručně malovala. Její kytičky byly stejně veselé jako ona sama.

Vtéže vesnici byl ještě jeden hrnčíř. Jmenoval se Jan aměl taky malý domek se zahradou. Měl hezkou manželku adceru Lidušku. Liduška byla hodné děvče, ale byla často zamračená. Možná proto, že ovšem tolik přemýšlela.

„Kupte si hrníčky, malované hrníčky!“ vyvolávala Liduška.

„Kupte si hrníčky, malované hrníčky!“ vyvolávala uvedlejšího stánku Tonička.