Knihy edice Poradce pro praxi se věnují nejrůznějším tématům z oblastí komunikace, rozvoje osobnosti, budování kariéry a vedení lidí. Edice je určena jak profesionálům z řad odborných pracovníků, například lektorům, koučům, manažerům či personalistům, tak všem ostatním, kteří chtějí zlepšit své komunikační a jiné dovednosti.

Elke Nürnberger

Jak získat sebedůvěru

Klíč k životu podle vlastních představ

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Elke Nürnberger, Selbstvertrauen gewinnen
Licensed edition by the Haufe-Lexware GmbH & Co. KG, Federal Republic of Germany, Freiburg, 2010
Lizenzausgabe der Haufe-Lexware GmbH & Co. KG, Bundesrepublik Deutschland, Freiburg, 2010
Přeloženo z německého originálu knihy Elke Nürnberger „Jak získat sebedůvěru“, vydaného nakladatelstvím Haufe-Lexware GmbH & Co. KG, Německo, Freiburg, 2010
© 2010, Haufe-Lexware GmbH & Co. KG, Freiburg
All Rights Reserved

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
www.grada.cz
jako svou 4402. publikaci

Překlad Marie Voslářová
Odpovědná redaktorka Mgr. Irena Koušková
Sazba a elektronická verze Antonín Plicka
Počet stran 108
První vydání, Praha 2011

Vytisklo TISK CENTRUM s.r.o.

Czech edition © Grada Publishing, a.s., 2011
Cover Photo © fotobanka allphoto

ISBN 978-80-247-3903-8

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

ISBN 978-80-247-7799-3 (ve formátu PDF)
ISBN 978-80-247-7624-8 (ve formátu EPUB)

Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

O autorce

Elke Nürnberger

je obchodní ředitelkou německé poradenské společnosti Nürnberger GmbH. Pracuje jako vedoucí seminářů, mediátorka a instruktorka, mezi jejíž klienty patří mnohé velké podniky a vedoucí pracovníci. Je také autorkou odborných publikací a článků, v nichž se věnuje tématům komunikace, konfliktů a vedení kolektivu.

Internetové stránky: www.nuernberger-gmbh.de

Předmluva

Sebedůvěra se zakládá na našem přesvědčení, že dokážeme žít život podle vlastních představ a dosahovat svých cílů, ať už pracovních, nebo soukromých. Mnozí lidé by si přáli získat více sebedůvěry, ale nevědí jak na to. Často obdivují ostatní pro jejich jisté a asertivní vystupování. Klíč k sebedůvěře se ale ukrývá v nás samotných, což má své výhody i nevýhody. Nevýhodou je, že musíme sami pracovat na tom, jak se díváme na svět, nacházet odvahu k novým krokům a přijímat změny. Výhoda pak spočívá v tom, že proměnu má každý zcela ve svých rukou.

V tomto průvodci se dozvíte, co konkrétního můžete udělat, abyste získali více sebedůvěry, vážili si sebe samých a přijali se takoví, jací jste. Vyzkoušejte si, jaké to je, sebevědomě dosahovat svých cílů.

Mnoho úspěchů a důvěry v sebe samotné

přeje

Elke Nürnberger

1 Sebedůvěra – co je a jak vzniká

O čem vlastně mluvíme, když říkáme, že nám chybí sebedůvěra? Často míváme o významu tohoto výrazu jen vágní představu.

V této kapitole se dozvíte:

•proč je základním východiskem pro růst sebedůvěry poznání vlastních pocitů, myšlenek a schopností,

•co dělají sebevědomí lidé jinak než lidé nejistí,

•proč je sebedůvěra předpokladem nejen úspěšného života, ale také schopnosti přijímat pomoc od ostatních a vytvářet plodné sociální vazby,

•jak naši sebedůvěru ovlivňuje výchova, hodnoty, normy a očekávání spojená se sociálními rolemi.

1.1 Jistota a důvěra v budoucnost

Někteří lidé nás fascinují už pouhou svou přítomností, svým vystupováním. Působí uvolněně, suverénně a nad věcí. Nesouvisí to jen se vzhledem, stylem oblékání či věkem. Toto charisma jim propůjčuje jejich sebedůvěra.

‖ Příklad: Takový bych chtěl být také

Možná to znáte sami: na večírku u přátel se dáte do řeči s někým, koho jste nikdy dřív neviděli. Rozhovor je zajímavý a uvolněný, máte pocit, jako byste se s dotyčným znali odedávna. Přistoupí k vám někdo z vašich přátel a nový známý ho okamžitě zapojí do konverzace. Obdivujete, jak otevřeně, sympaticky a přímo jedná s cizími lidmi, a říkáte si: „Klobouk dolů, takový bych chtěl být taky! Jak člověk získá takovou suverenitu?“

Na druhou stranu jste možná zažili i situace, ve kterých jste měli nepříjemný pocit, protože jste se domnívali, že nesplňujete nároky ostatních. Připadali jste si oškliví, nezajímaví nebo hloupí a bylo vám čím dál tím hůř. Nebo si vzpomeňte na případy, kdy jste se rozzlobili sami na sebe, protože vám chyběla odvaha říct otevřeně svůj názor či hájit svá práva. Někdy si člověk uvědomí až zpětně, že byl skutečně v právu, a teprve potom ho napadne (samozřejmě příliš pozdě), co měl udělat jinak. Pozná, že měl ve svém hodnocení situace pravdu a že mohl prosadit svůj názor. Nedostávalo se mu však odvahy, aby se v pravou chvíli přihlásil o slovo. Neměl totiž dostatek sebedůvěry, nebyl si svým míněním jistý, a tak kvůli pochybnostem raději mlčel.

‖ Příklad: Proč jen jsem to neřekl

Sedíte na pracovní schůzi. Už hodinu se bezvýsledně diskutuje o určitém problému. Napadá vás dobré a realizovatelné řešení. Ptáte se sami sebe, jestli myšlenku máte vyslovit nahlas. Neodvážíte se však, nechcete se přece drát do popředí, navíc se obáváte, že by se vám kolegové mohli vysmát. Říkáte si: Kdyby ten nápad opravdu byl tak dobrý, jak si myslím, už by s ním určitě někdo přišel. Svůj návrh proto jen pošeptáte kolegovi, který sedí vedle. O několik dní později je po problému právě díky vašemu řešení, které však kolega prohlásil za své. Dostává se mu chvály a uznání, zatímco vy jste kvůli své zdrženlivosti naštvaní a frustrovaní.

Už jste zažili, že jiná osoba sklidila vavříny za vaši práci, a vy jste si to nechali líbit? Jestli takovou situaci znáte, víte také, jaký pocit zklamání, rozhořčení nebo vzteku to přináší. Člověk si uvědomuje, že měl více trvat na svém, nebo se na sebe zlobí, protože byl tak pasivní a nechal se (už zase) někým ošidit.

I když to zní paradoxně, právě v této nespokojenosti je vaše šance: šance pracovat na své sebedůvěře a budovat ji, vědomě hledat způsob, jak byste se v budoucnu mohli podobnému neuspokojivému chování vyhnout. Vztek přináší značné množství energie, která posiluje vůli věci změnit.

První krok k tomu podnikáte právě teď, když se zabýváte problematikou sebedůvěry.

Co ale sebedůvěra je, v čem spočívá její podstata, co ji charakterizuje? Pro zodpovězení těchto otázek bude užitečné si pojem „sebedůvěra“ rozebrat. V Goethově Faustovi se píše: „Jen sobě důvěřuj a naučíš se žíti“1, což je stručná, ale výstižná definice sebedůvěry. Prozkoumejme však pojem podrobněji: skládá se z výrazů „sebe“ ve významu „vlastní já“, „já sám“ (v angličtině self, v němčině Selbst) a „důvěra“.

1.1.1 Vlastní já

Jde o pojem, který bývá stejně jako „sebedůvěra“ definován rozličně. V psychologii se pod ním rozumí představy, vjemy a hodnoty, které jedinec vztahuje sám k sobě. Je to vnímání toho, jaká jsem osobnost, co obecně umím a mohu udělat, zkrátka jak definuji sebe a své možnosti. Patří sem povědomí o:

•vlastním těle a vzhledu,

•vlastních hodnotách a názorech,

•vzpomínkách a zkušenostech,

•pocitech,

•talentech,

•vědomostech a nabytých znalostech,

•schopnostech a kompetencích,

•názorech ostatních lidí na mne, a také

•má ideální představa o sobě samém, tedy vědomí, kým a jakým bych rád byl.

S pojmem vlastního já se úzce pojí také takzvaný sebeobraz: obraz, jaký máme sami o sobě. Ten vzniká na základě našeho hodnocení výše vyjmenovaných bodů.

‖ Příklad: Můj obraz

Považuji se za hezkého, nebo ošklivého? Za muzikálního, nebo nemuzikálního? Za odvážného, nebo úzkostného? Dokážu se vcítit do druhých? Umím s druhými navazovat kontakt? Umím analyticky myslet, strukturovat problémy či organizovat? Získal jsem jisté dovednosti a umím se například potápět, lézt po skalách, ovládám cizí jazyky či počítačové programy? Mám zkušenost s tím, že mě ostatní přijímají mezi sebe, dokázal jsem se už někdy začlenit do kolektivu a podobně?

To, co v důsledku vytváří sebeobraz, je tedy představa, jakou máme o svém já. Její utváření má mnoho společného se sebepozorováním a sebepoznáním. Pojí se s ním běžné psychologické procesy jako vnímání, vybavování vzpomínek, posuzování a vyhodnocování. Kdo pozoruje sebe a své chování a vyvozuje z toho určité poznatky, je si vědom svého já. Sebepozorování proto úzce souvisí s uvědoměním – tedy sebe-uvědoměním, sebevědomím v užším slova smyslu. Adjektivum „sebevědomý“ užíváme obvykle ve významu „mající sebedůvěru“ nebo „sebejistý“. Míněno tím je nejen to, že si člověk uvědomuje své já, ale i to, že si je jist svými schopnostmi a důvěřuje svému úsudku. „Sebevědomí“ proto budeme dále používat jako synonymum slov „sebedůvěra“ a „sebejistota“.

! K „vlastnímu já“ konkrétního člověka patří jeho zkušenosti, vlastnosti, talenty, názory a schopnosti, ale také jeho rozvojový potenciál, tedy přání a cíle, které má do budoucna. Sebeobraz člověka vzniká na základě toho, jaké vlastnosti a schopnosti u sebe vnímá, jak je popisuje a vyhodnocuje.

1.1.2 Důvěra

V pojmu „sebedůvěra“ je obsažené i slovo „důvěra“. Můžeme mít důvěru v jiné lidi, v systémy, ve firmy nebo stroje. Důvěra vzniká, když někoho nebo něco hodnotíme jako věrohodné, spolehlivé, opravdové a vypočitatelné. Domníváme se, že se události a vztahy budou vyvíjet předvídatelně a pozitivním směrem. Kdo důvěřuje, předpokládá, že ho nepoškodí chování ostatních. Důvěra je proto základem našeho jednání a východiskem pro veškerou lidskou spolupráci. Pokud jsme přesvědčeni o vzájemné důvěře a důvěryhodnosti, očekáváme jistotu a stabilitu.

1.1.3 Důvěra v sebe sama

Vedle toho existuje také důvěra v sebe sama: člověk může být přesvědčený o tom, že disponuje nadáním, kompetencemi a věděním, tedy tělesnými, psychickými, duševními a emocionálními vlastnostmi, které mu umožní poradit si se životními výzvami. Lidé s dostatkem sebedůvěry mívají také „sebe-vědomí“, neboť se dívají na sebe i do svého nitra a vědomě se pozorují. To je základ, díky kterému mohou důvěřovat svému úsudku, pocitům i schopnostem.

Mít sebedůvěru znamená věřit, že zvládneme životní úskalí, ať se stane cokoli. Z toho vyplývající jistota vystupování a jednání vedou k pozitivním zkušenostem a úspěchům, které opět posilují důvěru ve vlastní osobu.

1.1.4 Pocit vlastní hodnoty

Se sebedůvěrou úzce souvisí také pocit vlastní hodnoty, tedy pozitivní nebo negativní odhad ceny, kterou přisuzujeme sobě, svým schopnostem a svému životu. To, jak „hodnotní“ sami sobě celkově připadáme, závisí na dvou faktorech: zda sami věříme tomu, že naše činy za něco stojí, a také zda jsme přesvědčeni, že je tak vnímají i ostatní. Sebedůvěra a pocit vlastní hodnoty působí komplexně vedle sebe. Objasní to následující příklad.

‖ Příklad: Pocit vlastní hodnoty

Jestliže někdo dosáhl dobrého výsledku a vysloužil si tím uznání, můžeme z jeho reakce na chválu odvodit, jak si na tom stojí se sebedůvěrou, potažmo jak sebedůvěra ovlivňuje jeho pocit vlastní hodnoty:

1.Kdo úspěch, o který se významně zasloužil, vysvětluje hlavně působením náhody, účastí dalších lidí nebo příhodnými okolnostmi, ten nedoceňuje své výkony, svou práci ani svou osobu. K tomu, aby uznání připsal sobě a svým zásluhám, mu chybí sebedůvěra. Pokud si však chválu nedá do souvislosti se svým přínosem, nemůže úspěch přispět k posílení jeho pocitu vlastní hodnoty. Tak vzniká negativní spirála sebedůvěry.

2. Kdo chválu přijímá a vztahuje ji k sobě a svému výkonu, ten se na věci dívá realisticky a dává najevo sebevědomí. Zná svou cenu a své schopnosti. Uznání okolí se kladně odráží i na jeho pocitu vlastní hodnoty: ocenění vlastní práce se potvrzuje a přichází příznivá odezva. Tím se roztáčí pozitivní spirála.

1.2 Jak se pozná sebevědomý člověk?

Když je někdo hodně na očích, hlasitě se projevuje a vypráví o svých úspěších a triumfech, snadno ukvapeně soudíme, že má velké sebevědomí. Při bližším seznámení však často zjistíme, že tomu tak není. Sebejistí lidé se nemusejí chovat jako hvězdy a hvězdičky, všemi milované a obletované. Ani skutečnost, že někdo dělá rád baviče nebo hlasitě vypráví historky, o sebedůvěře ještě nic nevypovídá. Mnoho lidí klame tělem a využívá tento způsob vystupování, právě aby zamaskovali nedostatek sebedůvěry. Skutečně vyrovnaní a jistí lidé sice mohou stát v popředí, ale nemusejí a někdy se spíše drží zpátky.

Těm, kdo na první pohled působí klidně a zdrženlivě, míváme tendenci připisovat malou sebedůvěru. Ale nenechme se zmýlit. Tichý člověk, který má v sobě klid, dospěl k vyrovnanosti a do budoucnosti hledí s optimismem, může být nemálo sebejistý a v určitých situacích i obdivuhodně silný. Kolik sebedůvěry kdo projevuje navenek, to závisí na typu osobnosti, temperamentu, na životní situaci i momentální náladě. Měli bychom tedy být s rychlým hodnocením opatrní.

1.2.1 Sebejistá řeč těla

Nakolik je člověk sebejistý, můžeme zjistit delším pozorováním jeho řeči těla. Lidé toho hodně namluví, ale nevědomí, které řeč těla silně ovlivňuje a dává jí výraz, nikdy nelže. Řeč těla je jen zčásti ovladatelná vůlí, a proto má pro bystrého pozorovatele značnou hodnotu. Doporučuje se zkoumat i svou vlastní řeč těla, protože určitá držení těla nejenže působí na okolí, ale také zpětně ovlivňují naše sebevědomí. Příklady toho, jaké signály vypovídají o sebejistotě člověka, najdete v následujícím přehledu.

‖ Přehled: Signály řeči těla

•Má dotyčný sebejisté držení těla?

(nezakrytý trup, vzpřímený postoj, „neschovává“ končetiny)

•Jsou na něm patrné známky obav?

(povytažená ramena, přikrčená hlava, napjatý krk)

•Zůstávají ruce a prsty v klidu?

•Je jeho mimika uvolněná, nebo naznačuje nervozitu?

(cukání obličejových svalů, nervózní mrkání, přivírání očí)

•Spočívá pevně na nohou?

•Udržuje s druhým účastníkem rozhovoru oční kontakt?

•Má vzpřímená záda a hlavu?

•Zabírá přiměřený prostor?

(Když sedí nebo stojí, nesnaží se raději „zmizet“ nebo vypadat menší, než je?)

•Dělá dlouhé, rázné kroky, nebo se pohybuje drobnými krůčky a ustrašeně?

•Má pevný stisk ruky?

1.2.2 Respekt při jednání s ostatními

Sebejistí lidé se obejdou bez ostrých loktů. Nebývají agresivní, ani se nesnaží kvůli svým zájmům podvádět ostatní. Necítí potřebu utlačovat jiné a předvádět tak svaly. Sebejistí lidé si mohou dovolit jednat s ostatními přátelsky, férově a s respektem. Nemusejí si totiž stále něco dokazovat ani se obávat, že přijdou zkrátka. Mají velký potenciál se svobodně rozvíjet a rozhodovat po svém. K tomu může patřit i to, že si tu a tam raději stoupnou do pozadí. Zkrátka a dobře, sebedůvěra dodává suverenitu.

1.2.3 Chování v krizových situacích

1.3 Co získáte: Jak aktivně utvářet svůj život

‖ Příklad: Bez sebedůvěry to nejde

1.3.1 Věřte v úspěch

•víru v úspěch a

•strach z neúspěchu.

1.3.2 Poradit si sám

1.3.3 Přijmout pomoc

1.3.4 Vytváření vazeb

1.3.5 Když sebedůvěra chybí

1.4 Neustále na sobě pracovat

1.4.1 Situace a zkušenosti

1.4.2 Různé oblasti života

1.4.3 Budování sebedůvěry nikdy nekončí

1.5 Nejdůležitější faktory

1.5.1 Dětství a způsob výchovy

Přísná neboli autoritativní výchova

Antiautoritativní výchova

Zanedbaná výchova

1.5.2 Normy a hodnoty

Hodnoty se mění

1.5.3 Očekávání spojená se společenskou rolí

•K našemu „vlastnímu já“ patří vše, co jsme, co umíme i co bychom mohli: názory, myšlenky, pocity, ale i vědomosti a schopnosti.

•Sebeobraz člověka je jeho hodnocení toho, jaké pocity, rysy nebo schopnosti jsou mu v jaké míře vlastní.

•Sebedůvěra znamená věřit, že máme tělesné, psychické, duševní a emocionální vlastnosti, které nám umožní zvládnout výzvy a nepředvídatelné momenty v životě.

•Sebevědomý člověk se dokáže lépe vyrovnávat s neúspěchy a překonávat krize.

•Sebedůvěra není konstantní: můžeme ji pociťovat někdy více, někdy méně a pracujeme na ní celý život.

•Naši sebedůvěru podmiňuje výchova a vlivy, které na nás působily v dětství, stejně jako normy a hodnoty našeho okolí. Přesto je možné svou sebedůvěru posílit i v dospělosti.