Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Uli Franz

TIBET

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
www.grada.cz
jako svou 4725. publikaci

Z německého originálu Tibet, Wissen was stimmt (ISBN 978-3-451-06037-3), vydaného nakladatelstvím Verlag Herder GmbH, Freiburg, v roce 2008, přeložila MgA. Tereza Semotamová.

Odpovědný redaktor Zdeněk Kubín
Sazba a zlom Radek Vokál
Počet stran 88
Vydání 1., 2012

Vytisklo Tisk Centrum s.r.o.
Moravany u Brna

Uli Franz, Tibet. Wissen was stimmt © 2008 Verlag Herder GmbH, Freiburg im Breisgau
Cover Layout: R·M·E Roland Eschlbeck
Czech edition © Grada Publishing, a.s., 2012
Cover Photo © fotobanka Allphoto

ISBN 978-80-247-3910-6

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

ISBN 978-80-247-7849-5 pro formát PDF
ISBN 978-80-247-7850-1 pro formát EPUB

Komu patří Tibet? Je součástí Čínské lidové republiky, nebo suverénním státem? Žijí v Tibetu převážně Tibeťané, nebo se stal multikulturní zemí? Nepokoje ve Lhase a celosvětové protesty proti čínské politice v Tibetu ukazují, že Tibet je pro mnohé fascinující a tajemnou zemí. Uli Franz, který tuto oblast dobře zná, informuje jak o starém Tibetu, tak o dnešním Autonomním regionu Tibet. Předkládá nejdůležitější fakta týkající se tibetské kultury, náboženství a fascinující osobnosti dalajlámy. Vypráví o pestrých dějinách někdejší mocnosti, která se stala obětí mezinárodních politických zájmů. Tibet je zemí neustálé proměny: od demokracie k moderně, a především na cestě k samostatnosti.

Uli Franz
Spisovatel Uli Franz se narodil roku 1949, žije v Mnichově a na dalmatském ostrově Brač. Střechu světa navštívil poprvé před deseti lety, a to přes nepálskou hranici. Později několikrát do Tibetu zamířil z Pekingu, kde tři roky působil jako zpravodajský dopisovatel. Od roku 1993 vyznává tibetský buddhismus. Z jeho četných knih vyšla jako poslední obrazová publikace Čínské posvátné hory a dále Tibet – návod k použití.

Úvod

Tibet si zaslouží náš obdiv, i když máme spoustu nezodpovězených otázek. Co se vzdálenosti týká, je Tibet velmi daleko, ale Tibeťané nám jsou velice blízcí – tím, jak obývají »střechu světa«, následují Cestu bílých oblaků a praktikují víru, která nás, obyvatele západní strany zeměkoule, fascinuje. Jako potomci přísné kultury si obdivuhodným způsobem osvojili, jak celoživotně potkávat svůj osud. A to i přes utlačování šovinistickým režimem, který přes mezinárodní protesty nadále neodpovídá lidským právům. Jak nám ukázaly krvavé nepokoje v březnu 2008, Tibet si zaslouží náš obdiv, ale co možná více – naši podporu a také zlepšení znalostí o této zemi a zdejších poměrech. 1

Tibet, který má na Západě pověst země, kterou je nutno oplakávat, je zemí velké trpělivosti a silné vůle. Ten, kdo tam zavítá, setká se s tragédií v mnoha ohledech, ale také inscenací silné spirituální kultury. Nenavštívit zemi kvůli čínské okupaci, vzpírat se, nikomu nepomůže, a nejméně tomu, který cenzuruje jen sám sebe.

Ten, kdo chce porozumět situaci v dnešním Tibetu, se musí zabývat jak tibetsko-čínskou historií, tak historií moderní Číny, neboť o budoucnosti Tibetu se rozhoduje v Pekingu, Lhase a indické Dharamsale. Autor tyto tři pilíře moci velmi dobře zná, především Peking, kde tři roky žil.

Vědění, které platí, je vědění, jež hledá pravdu ve skutečnostech. Autor tak může čerpat z toho, co sám prožil, a polemizovat s běžnými názory jako: »Čína a Tibet byly odjakživa jako oheň a voda.«, vyvracet předsudky a zodpovídat otázky zpoza mnohovrstevnatého horizontu znalostí.

Tibet aZápad

»Tibeťané se od nás příliš neodlišují«

Nejdříve touha, poté chuť bojovat

Po celá staletí byl Tibet zrcadlem Západu, ve kterém rozpoznal nesplněná přání atouhy. Idnes se »střecha světa«, odlehlá země ve vysokých horách, skvěle nabízí kprojekci snů atužeb západního člověka. 2

Tibet– místo nesplněných snů

Po druhé světové válce spatřovali Evropané vtibetské kultuře protiváhu ke kulturnímu pesimismu, který se rozšířil ve starém světě. Vletech obnovy shrnul italský tibetolog Giuseppe Tucci své bádání těmito slovy: »Tibeťané se od nás příliš neodlišují, byli jen dlouho polapeni náboženským amagickým nazíráním světa, ve kterém dimenze skutečnosti amožnosti adimenze pravdy apředstavy se od sebe odlišují spíše vágně. Jejich intelekt ještě nedosáhl takového stupně svobody, že by ničil sny duše.« Italského vědce, konfrontovaného spřekonáním válečných škod, okouzlila pozdní středověkost, se kterou se na svých cestách po Tibetu setkal. Uchvátilo jej, že Tibeťané nemají žádná pravidla společenského chování, nikoho nenutí být mobilní, zvládat všeobecné tempo anemají sklony kurbanitě. Zato mají bezedný duševní život ajako nomádi achovatelé dobytka jsou více spojeni spřírodou, jako individua jsou sebejistější než moderní národy. Tucci vycítil touhu nové doby formulovat protipól kchorobné závislosti na technologiích, knihilismu aateismu vEvropě. Jako cizinec, který do Tibetu cestoval jen sporadicky, však podcenil existenciální nouzi, které jsou domorodci vpustině čtyři tisíce metrů nad mořem už odnepaměti vystaveni. Ovšem podstatnější než kritika jeho decentního oslavování snící duše je poznání, že se svým hodnocením navazuje na dlouhou tradici »Tibétophilie européenne«, na evropskou lásku kTibetu, která byla poprvé oficiálně formulována ve Francii.

Tibet se tedy postupně stává bratrem západního člověka, přiznaně cizím bratrem, přesto vsrdci moderního světa zažehne bratrské pocity. Cítí se západní člověk svými bližními opuštěn nebo nepochopen, když hledá své bratry vtakových dálavách?

Je známo, že oslavování určitého fenoménu (člověka, společenského systému či země) téměř vždy jde ruku vruce se zatracováním. Když Evropa stála na prahu 19. století, docházelo kfundamentální kritice islámu avelkému nadšení pro orientální kultury aumění, zčehož Tibet se svojí exotickou religiozitou značně profitoval. Tento náhlý obrat byl evidentní ave skutečnosti kněmu podprahově docházelo již delší dobu.

»Jen sám sobě podobný lid«

Již vrenesanci vzdělanci mladé Evropy tibetský lid oslavovali anazývali jej »jen sám sobě podobný«, tantum sui similis. Těmito slovy Němce původně charakterizoval Tacitus, protože se ve svojí homogenní image podobali svému vojevůdci. Uvážíme-li, že všichni Tibeťané mají černé vlasy, tmavé oči atváře, nejednalo se při převzetí charakteristiky opřehmátnutí. Nutno podotknout, že použití tohoto starořímského citátu azabývání se Tibetem nebyla vmyšlenkově otevřeném kulturním mikrokosmu renesance žádná novinka, ale datuje se do 5. století před Kristem.

Tibet uHérodota

Starořecký historik Hérodotos píše vHistories apodeixis ovnějších zemích světa, okmenech, které žily severně od Indie. Bez pochyby myslel Tibeťany. Hérodotos uvádí, že vté zemi existují obrovští mravenci, kteří při stavbě svých doupat vyhrabávají písek obsahující zlato. Přišli lovit zlato, aby rychle, než si jich mravenci všimnou, zlato oddělili od písku aodnesli si je. Obrovští mravenci vTibetu nikdy neexistovali, ale zlato ano– dnes je tam těží Číňané.

Na počátku našeho letopočtu zaznamenal alexandrijský astronom, matematik azeměpisec Klaudios Ptolemaios (90–180 po Kristu) vmapě střední Asie všechny velké odbočky Hedvábné stezky od Středozemního moře až do Číny. Mezi ně patřily ity, které vedly ze středního Tibetu do východního Tibetu aIndie aprobudil tím misijní nadšení myšlenkově otevřených křesťanů.

Tibet cílem misií

Mnohem dříve než ostatní, podobně marginální regiony na zeměkouli, prohlásil Vatikán Tibet za misijní oblast. Poté, co se cestující obchodníci na Hedvábné stezce dověděli ohluboké víře Tibeťanů, mnoho lovců lidských duší dostalo nápad nalákat tyto věřící do sítí své víry. Misie na »střeše světa« začaly cestou portugalského jezuity Antónia de Andrade (1580–1634). Zevropského pohledu platí za objevitele Tibetu. Spolu sjiným jezuitou, Marquesem, dorazil po čtyřměsíční cestě roku 1624 zindického města Agra do Tibetu, ovšem nikoli do Lhasy, ale do království Guge na Dálném východě. Jezuita setrval šest let vCaparangu avzápasu sislámem obrátil na křesťanskou víru tři sta Tibeťanů. Střet dvou náboženství ho nakonec stál život– byl totiž otráven. Jeho cestopis vyšel roku 1626 astal se oblíbeným tématem salónních rozhovorů na všech královských dvorech. Také vněmeckých zemích se mu dostalo pozornosti, neboť líčení jeho cestovatelských zážitků vyšlo vAugšpurku pod názvem »Nový objev Velké Číny neboli království tibetského«. Ve svém spise se jezuita zabýval Říší středu aTibetem jako dvěma světy, které sobě náleží.

V roce 1660 jej následoval jezuita Johannes Grueber (1623–1665). Tento rakouský duchovní cestoval do Pekingu na koni, kde se mu na císařském dvoře dostalo velké úcty ajako dvorní matematik amalíř ovlivnil dvorní život. Jako papežský zvěd cestoval ze severovýchodu do Tibetu, kde více než měsíc setrval ve Lhase. »Lassa, které se říká iBarantola,« napsal, »a nese přízvisko Hlavní říše, má svého vlastního krále. Lid je zcela zapleten do ošklivých bludných učení auctívají se tu různé modly.«

Ippolito Desideri

Jako méně odmítavé lze číst zprávy jezuity Ippolita Desideriho (1684–1733). Desideri, který hovořil plynně persky anazýval sám sebe »bělohlavý láma«, přicestoval do Tibetu přes Kašmír. Pokud Portugalec Andreda dvířka do Tibetu pootevřel, pak je tento italský duchovní otevřel doslova dokořán. Desideriho lze právem označit za prvního západního tibetologa. Jeho zápisky jsou plné uchvácení »novými« aspekty náboženství Dálného východu alidmi, kteří jsou sice přátelští, ale chovají se nekultivovaně ahrubě. Ve svém cestopise je evidentně okouzlen až udiven fenoménem znovuzrození, reinkarnace. Účastnil se toho, když vybrané dítě– aniž by se použilo manipulace– sáhlo po předmětech zemřelého. Po tom, co prožil, se ptal, zda ve »vtělení duše« má prsty »diabolos«, »velký rozvířovač«.

Tibet aosvícení

»Falešná víra vboha«

Bizarní kněžské náboženství

1774: Britské objevy

Vyměřování Tibetu

Čína aVelká Británie

»The great game«

Ambice ze strany Ruska

1903/1904:Britové ve Lhase

Pozadí britské politiky

Britsko-čínská dohoda 1906

Částečná autonomie

»Tibeťané jsou ezoteričtí aárijští spojenci«

Tibet zneužit theosofickými anárodně-socialistickými rasovými teoriemi

Rodná země Árijců?

Tibeťané jako »spojenecká rasa«

Alexandra David-Neelová aSven Hedin

Heinrich Harrer