Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Steven R. Gundry

Skryté nebezpečí zdravých potravin
Proč je „zdravá“ strava příčinou nemocí a nadváhy

Přeloženo z anglického originálu knihy Stevena R. Gundryho The Plant Paradox – The Hidden Dangers in „Healthy“ Foods That Cause Disease and Weight Gain, vydaného nakladatelstvím HarperCollins Publishers, Spojené státy, 2017.
Published by arrangement with Harper Wave, an imprint of HarperCollins Publishers.
Copyright © 2017 by Steven R. Gundry
All rights reserved

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
www.grada.cz
jako svou 7062. publikaci

Překlad Sýkorová Ivana
Odpovědná redaktorka Mgr. Marie Zelinová
Grafická úprava a sazba Eva Hradiláková
Formát ePub Štěpán Böhm
Návrh a zpracování obálky na námět originálu Vojtěch Wagner
Počet stran 280
První vydání, Praha 2019
Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

Czech Edition © Grada Publishing, a.s., 2019

ISBN 978-80-271-2364-3 (ePub)
ISBN 978-80-271-2363-6 (pdf)
ISBN 978-80-247-4044-7 (print)

Všem mým pacientům

Vše, o čem píšu v této knize, jsem se naučil od vás nebo jsem objevil díky vaší ochotě následovat mě na této cestě. Uznání se mi dostává proto, že jsem se mohl opřít o vaše zkušenosti!

Upozornění

Tato kniha obsahuje rady a informace vztahující se k péči o zdraví. Ty by neměly nahrazovat doporučení vašeho lékaře ani jiných zdravotnických pracovníků a měly by sloužit jako doplňkové. Pokud víte, že trpíte zdravotními potížemi, nebo na ně máte podezření, doporučujeme, abyste jakýkoli ozdravný program nebo léčbu, které byste rádi podstoupili, nejprve konzultovali se svým lékařem. Vynaložili jsme veškeré úsilí, aby byly informace obsažené v této knize aktuální k datu vydání. Vydavatel ani autor nenesou žádnou odpovědnost za případné zdravotní následky, jež by mohly nastat v důsledku použití metod doporučených v této knize.

O autorovi

Steven R. Gundry, MD, absolvoval s vyznamenáním cum laude Yaleovou univerzitu se zvláštním oceněním v oboru biologické a sociální evoluce člověka. Po obdržení titulu Alpha Omega Alpha z Lékařské fakulty v Georgii doktor Gundry získal atestace v oboru všeobecné chirurgie a kardiochirurgie a hrudní chirurgie na Michiganské univerzitě, později obdržel také prestižní postgraduální vědecké stipendium v Národním institutu zdraví USA. Vynalezl zdravotnické prostředky, které dokážou odvrátit odumírání buněk při srdečních infarktech, přičemž z různých verzí těchto zařízení vznikla Gundryho retrográdní kardioplegická kanyla společnosti Medtronic, nejčastěji používaný prostředek svého druhu na celém světě, který chrání srdce při otevřených operacích. Po praxi na oddělení vrozených srdečních vad v nemocnici Hospital for Sick Children, v nemocnici Great Ormond Street v Londýně a dvou letech na postu profesora na Lékařské fakultě při Univerzitě v Marylandu nastoupil doktor Gundry jako profesor a vedoucí katedry kardiochirurgie a hrudní chirurgie na Lékařské fakultě v Loma Lindě.

Během svého působení v Loma Lindě se doktor Gundry stal průkopníkem v oboru xenotransplantací a zkoumal, jak reagují bílkoviny imunitního systém a cév jednoho živočišného druhu na transplantované srdce jiného živočišného druhu. Byl jedním z dvaceti vědců zkoumajících první implantovatelnou levokomorovou srdeční podporu schválenou americkým Úřadem pro kontrolu potravin a léčiv (Food and Drug Administration, FDA). Dále vyvinul Gundryho ministernotomii, což je nejrozšířenější minimálně invazivní chirurgická technika operace aortální chlopně; Gundryho laterální tunel, což je živá tkáň, jež může pomoci při rekonstrukci srdce dětí se závažnými vrozenými deformacemi srdce; a žilní kanylu Skoosh, nejrozšířenější kanylu používanou u minimálně invazivních operací srdce.

Jako konzultant společnosti Computer Motion (nyní Intuitive Surgical) byl doktor Gundry jedním z otců robotických operací srdce. Brzy získal povolení FDA k provádění roboticky asistovaných minimálně invazivních operací bypassu koronárních tepen a operací dvojcípé chlopně. Je vlastníkem patentů na bezešvé spojování cév a bypassy koronárních tepen a rovněž na bezešvou rekonstrukci dvojcípé chlopně bez nutnosti použití mimotělního oběhu.

Doktor Gundry byl členem představenstva Americké společnosti pro umělé vnitřní orgány (American Society of Artificial Internal Organs) a byl zakládajícím členem představenstva a zodpovídal za finanční řízení divize Americké kardiologické asociace (American Heart Association) v Palm Desert. Doktor Gundry byl jmenován členem těchto organizací: American College of Surgeons, American College of Cardiology, American Surgical Association, American Academy of Pediatrics a College of Chest Physicians. Mnohokrát revidoval abstrakty výročních zasedání Americké kardiologické asociace. Je autorem více než tří stovek článků, kapitol a abstraktů v odborných lékařských publikacích zaměřených na chirurgii, imunologii, genetiku, výživu a výzkum lipidů, pracoval rovněž ve více než třiceti zemích a podnikl i několik charitativních misí.

V roce 2000 ho inspiroval případ překvapivého zastavení progrese ischemické choroby srdeční u „neoperovatelného“ pacienta v důsledku kombinace změny stravy a výživových doplňků a kariéra doktora Gundryho se začala ubírat zcela jiným směrem. Sám byl obézní a všechny diety chronicky selhávaly, proto navázal na svou diplomovou práci z Yaleovy univerzity a vyvinul dietu založenou na evolučním kódování a interakci lidského holobiomu, genů a prostředí. Dodržováním zásad programu se mu podařilo vyřešit řadu vlastních zdravotních potíží. V průběhu tohoto procesu bez většího úsilí shodil více než třicet kilo a váhu si udržel i po dalších sedmnáct let. Tyto objevy ho přivedly k založení Mezinárodního institutu srdce a plic (International Heart and Lung Institute) – a také jeho specializované divize Centrum restorativní medicíny – v Palm Springs a Santa Barbaře v Kalifornii. Zde zasvětil výzkum a klinickou praxi změnám diety a výživy vedoucím ke zvrácení progrese většiny nemocí, mimo jiné srdečních chorob, cukrovky, autoimunitních onemocnění, rakoviny, artritidy, selhání ledvin a neurologických onemocnění, jako je například demence nebo Alzheimerova choroba, přičemž k maximalizaci zlepšení zdraví a dlouhověkosti pacientů využívá komplexní krevní testy a měření průtoku krve.

Popsaný výzkum vyústil v roce 2008 ve vydání prvního bestselleru Dr. Gundry’s Diet Evolution: Turn Off the Genes That Are Killing You and Your Waistline. Po úspěchu knihy se stal jedním z nejuznávanějších světových odborníků v oblasti lidského holobiomu a souvislostí mezi střevy, přijímanou potravou, produkty, které používáme, a tělesným i duševním zdravím a celkovou spokojeností. V posledních letech věnuje více než padesát procent své činnosti léčbě náročných autoimunitních onemocnění u pacientů, které k němu posílají lékaři z celého světa.

Doktor Gundry byl jednadvacet let po sobě jmenován jedním z nejlepších lékařů v Americe v žebříčku společnosti Castle Connolly, což je nezávislá organizace zabývající se hodnocením činnosti lékařů; patnáct let v řadě byl jmenován jedním z nejlepších lékařů podle magazínu Palm Springs Life a šest let v řadě jedním z nejlepších lékařů podle časopisu Los Angeles Magazine.

Doktor Gundry sestavil výživové zásady pro lázeňská střediska Six Senses Resorts and Spas po celém světě a je odborným vědeckým poradcem společnosti Pegasus Capital Advisors. Byl pozván, aby přednášel na neurologických summitech Stanfordské univerzity a Massachusettského technologického institutu na téma vlivu střev na duševní zdraví a degradaci mozku. V roce 2016 založil společnost GundryMD, která nabízí vlastní řadu výživových doplňků a kosmetických přípravků.

Doktor Gundry žije se svou ženou Penny a psy Pearl, Minnie a Sadie v Palm Springs a Montecitu v Kalifornii. Nedaleko bydlí i jeho dospělé dcery Elizabeth a Melissa se svými manželi Timem a Rayem a jeho vnoučata Sophie a Oliver.

Řekli o knize

„Kniha Skryté nebezpečí zdravých potravin elegantně vysvětluje, jak se rostliny brání, aby je lidé nejedli, a jak naše zdraví nesmírně poškozují nevhodné rostliny, které jíme v nevhodnou dobu. Kniha vám otevře oči.“

Mehmet Oz, MD, profesor chirurgie

Newyorská presbyteriánská nemocnice / Kolumbijská univerzita

„Je vzácné, když kniha o zdraví a výživě představuje opravdu novátorské koncepty, a ještě vzácnější je, když je dokládá věrohodnými závěry vědeckých výzkumů a klinicky ověřenými důkazy – a kniha Skryté nebezpečí zdravých potravin je přesně taková. Všichni můžeme být doktoru Gundrymu vděční za jeho vhled a nasazení, jež věnuje nové úrovni dokonalého zdraví.“

Dale Bredesen, MD, profesor neurologie

Lékařská fakulta Kalifornské univerzity v Los Angeles; zakládající člen a prezident Buckova institutu a autor knihy The End of Alzheimer‘s

„Kniha Skryté nebezpečí zdravých potravin nabízí skutečnou změnu smýšlení o potravinách. Ať už jste zastánci paleo, bezlepkové, nízkosacharidové nebo rostlinné diety, fundované názory a praktické rady doktora Gundryho vám pomohou zvrátit rozvoj jak autoimunitních, tak neurodegenerativních onemocnění.“

Terry Wahlsová, MD

autorka knihy The Wahls Protocol: A Radical New Way to Treat
All Chronic Autoimmune Conditions Using Paleo Principles

„Doktor Gundry je jedním z nejlepších a nejfundovanějších amerických lékařů. Už řadu let mám to štěstí, že mohu využívat přínos jeho péče. Díky knize Skryté nebezpečí zdravých potravin teď může mít přístup k průlomovým názorům doktora Gundryho každý. Bez nadsázky se dá říci, že vám tato kniha změní život.“

Tony Robbins

autor knihy Unshakeable, bestselleru podle deníku New York Times

Úvod

Není to vaše chyba

Představte si, že bych vám na následujících stránkách řekl, že vše, co jste si dosud mysleli, že víte o svém jídelníčku, zdraví a váze, je špatně. Celá desetiletí jsem těm lžím také věřil. Jedl jsem „zdravě“ (ostatně jsem kardiochirurg). Téměř jsem eliminoval jídla z fastfoodů, dopřával jsem si nízkotučné mléčné výrobky a celozrnné potraviny. (Dobře, připouštím, že jsem měl slabost pro dietní colu, ale ta je přece lepší než originální cola plná cukru, nebo ne?) Ani v oblasti tělesné kondice jsem nebyl žádný lenoch. Každý týden jsem uběhl pětapadesát kilometrů a každý den jsem chodil cvičit do fitka. Ačkoli jsem se potýkal s nadváhou, vysokým krevním tlakem, migrénami, artritidou, vysokou hladinou cholesterolu a inzulinovou rezistencí, byl jsem přesvědčen, že dělám všechno správně. (Už dopředu vám prozradím, že dnes vážím o třicet kilo méně a žádnými z těchto zdravotních potíží netrpím.) Ale otravný hlas v mé hlavě mi stále dokola pokládal tutéž otázku: „Proč se mi to děje, když dělám všechno správně?“

Připadá vám to až děsivě povědomé?

Čtete-li tuto knihu, pak nejspíš také tušíte, že něco není v pořádku, ale nevíte, co to je. Možná jen nemáte pod kontrolou nadměrný apetit či neodolatelnou chuť na určitá jídla. Nízkosacharidová dieta, nízkotučná dieta, paleo dieta, dieta s nízkým glykemickým indexem ani další diety vám nepomohly a byly neudržitelné – nebo se shozená váha po počátečním úspěchu nenápadně vrátila. A s úpornými kily navíc nic nezmohlo ani běhání, rychlá chůze, cvičení s činkami, aerobic, CrossFit, jóga, posilování svalů tělesného jádra (core training), spinning, intenzivní intervalový trénink (HIT) či jiné formy cvičení, do nichž jste se pustili.

Nadváha (nebo výrazná podváha) je závažný problém, ale možná vás více trápí potravinová intolerance a neodolatelná chuť na jídlo, problémy s trávením, bolesti hlavy, zamlžené vnímání, nedostatek energie, bolesti kloubů, ranní ztuhlost, akné v dospělosti nebo kombinace dalších potíží, jichž se nemůžete zbavit. Možná trpíte jednou či více autoimunitními nemocemi nebo poruchami, jako je například cukrovka prvního a druhého typu, metabolický syndrom, porucha štítné žlázy či jiné hormonální poruchy. Možná se potýkáte s astmatem nebo alergiemi. Můžete mít pocit, že za podlomené zdraví či nadváhu si můžete sami, a tak vás kromě nemoci tíží i pocity viny. Pokud vás to uklidní, nejste v tom sami.

To vše se brzy změní. Vítejte ve světě paradoxu zdravých potravin. Ze všeho nejdřív po mně opakujte: „Není to moje chyba.“ Ano, správně: Vaše zdravotní problémy nejsou vaší chybou.

Znám řešení na vaše potíže, připravte se však, prosím, na to, že zpochybním všechny domněnky, jaké jste kdy měli o zdravém životním stylu. V této knize vyvrátíme mýty, které zakořenily v naší kultuře, a představíme si koncepty, které vás zpočátku možná šokují. Mám pro vás ovšem skutečně dobré zprávy. Tajemství, jež vám v knize prozradím, vám pomohou zjistit, proč jste nemocní, unavení a bez energie, proč trpíte nadváhou (nebo podváhou), zamlženým vnímáním či bolestí. Jakmile objevíte a odstraníte všechny překážky, jež vám stojí v cestě k pevnému zdraví a štíhlému tělu, změní se vám život.

Víte, při vší skromnosti jsem zjistil, že většina zdravotních potíží má společnou příčinu. Ta je podložena rozsáhlými výzkumy publikovanými v lékařských bulletinech i mými vlastními studiemi, ale nikdo zatím nezapojil celý problém do širších souvislostí. Když „odborníci“ na zdraví přisuzují naše současné nemoci (mimo jiné) naší lenosti, závislosti na jídlech z fastfoodů, konzumaci nápojů plných kukuřičného sirupu s vysokým obsahem fruktózy a životnímu prostředí, které je zamořené množstvím toxinů, mýlí se. (Tím neříkám, že tyto faktory nepřispívají ke zhoršenému zdraví!) Skutečná příčina je tak dobře skrytá, že byste si jí nikdy nevšimli. Ale to předbíhám.

Od poloviny šedesátých let 20. století jsme zaznamenali prudký nárůst obezity, cukrovky prvního i druhého typu, autoimunitních onemocnění, astmatu, alergií a nemocí dutin, artritidy, rakoviny, srdečních chorob, osteoporózy, Parkinsonovy nemoci a demence. Ne náhodou došlo ve stejné době k mnoha zdánlivě nepatrným změnám ve stravovacích zvyklostech a v používání kosmetiky a přípravků k osobní hygieně. Objevil jsem podstatnou část odpovědi na záhadu, proč se během pár desetiletí obecně zhoršilo zdraví v celé společnosti a proč lidé tak dramaticky přibírají na váze: Původce je třeba hledat v rostlinných bílkovinách, které se nazývají lektiny.

O lektinech jste pravděpodobně nikdy neslyšeli, ale určitě znáte lepek, který je jedním lektinem z mnoha tisíců. Lektiny najdeme téměř ve všech rostlinách a také v některých dalších potravinách. Ve skutečnosti jsou lektiny obsaženy ve velké většině potravin, jež tvoří současný americký jídelníček, včetně masa, drůbeže a ryb. Lektiny plní řadu funkcí a mimo jiné jsou také účinnými bojovníky ve válce mezi rostlinami a živočichy. Proč to tak je? Dávno před tím, než po zemi začali chodit první lidé, chránily rostliny sebe i své „potomstvo“ před hladovým hmyzem tím, že v semenech a dalších částech produkovaly toxiny, mezi něž patří i lektiny.

Ukázalo se, že stejné rostlinné toxiny, jež mohou zabít nebo znehybnit hmyz, mohou zároveň tiše poškozovat lidské zdraví a záludně ovlivňovat tělesnou váhu. Knihu jsem nazval Skryté nebezpečí zdravých potravin z toho důvodu, že ačkoli jsou mnohé rostlinné potraviny zdraví prospěšné – a tvoří základ mého výživového programu –, mnohé další jsou sice považovány za „zdravé“, ale přitom jsou příčinou nemocí a nadváhy. Ano, tak to je, většina rostlin vlastně chce, abyste onemocněli. A je zde další paradox: Malé porce některých rostlin jsou zdraví prospěšné, ale velké množství je naopak škodlivé.

Brzy si vše podrobně vysvětlíme.

Už vám někdy někdo řekl: „Dnes zkrátka nejsi sám sebou.“? Jak se dozvíte, v důsledku drobných změn potravin, které jíme nejčastěji, způsobu přípravy jídla či používání některé kosmetiky a přípravků pro osobní hygienu už skutečně nejste „sami sebou“. Vypůjčíme-li si terminologii ze světa počítačů, napadli vás hackeři. A změnila se celá soustava buněk, všechno, co přijímáte a vylučujete, i způsob, jakým spolu komunikují buňky v těle.

Ale žádné obavy. Tuto změnu lze zvrátit a díky tomu se může tělo uzdravit a dosáhnout zdravé váhy. Chceme-li zahájit obnovu kolektivního zdraví a posunout se vpřed, musíme nejprve udělat krok zpět – vlastně několik kroků. První špatnou odbočkou na křižovatce cest jsme se vydali už před tisíciletími a téměř při každé další příležitosti jsme si znovu vybrali špatnou cestu. (Jen aby bylo jasno, paleo dieta je velmi vzdálena tomu, o čem mluvím.) Tato kniha vám poskytne návod, jak se vrátit na správnou cestu a jak eliminovat nadměrnou závislost na některých potravinách jako na primárním zdroji výživy.

Slova, která jste si právě přečetli, vám mohou připadat tak neuvěřitelná, že si možná říkáte, zda mám nějaké zkušenosti, jež by mě opravňovaly k takovým tvrzením, nebo zda jsem vůbec lékař. Ujišťuji vás, že jsem. Po absolvování Yaleovy univerzity s vyznamenáním jsem získal lékařský titul na Lékařské fakultě Univerzity v Augustě a vzápětí jsem nastoupil do studijního programu kardiochirurgie a hrudní chirurgie na Michiganské univerzitě. Později jsem získal prestižní postgraduální vědecké stipendium v Národním institutu zdraví USA. Šestnáct let jsem působil jako profesor chirurgie, pediatrické kardiochirurgie a hrudní chirurgie a jako vedoucí katedry kardiochirurgie a hrudní chirurgie na Lékařské fakultě v Loma Lindě, kde jsem léčil desítky tisíc pacientů s širokým spektrem zdravotních potíží, včetně kardiovaskulárních onemocnění, rakoviny, autoimunitních nemocí, cukrovky a obezity. A pak jsem z Loma Lindy odešel na základě svého rozhodnutí, jež ohromilo mé kolegy.

Proč by úspěšný lékař konvenční medicíny opouštěl tak vlivné místo v prestižní lékařské instituci? Když se mi podařilo otočit svůj zdravotní stav k lepšímu a z obézního člověka jsem se stal štíhlým, něco ve mně se změnilo – uvědomil jsem si, že vývoj srdečního onemocnění lze zvrátit úpravou jídelníčku namísto operace. Z toho důvodu jsem založil Mezinárodní institut srdce a plic (International Heart and Lung Institute) a jako jeho součást také specializované Centrum restorativní medicíny (Center for Restorative Medicine) v Palm Springs a Santa Barbaře v Kalifornii. Vydal jsem první knihu Dr. Gundry’s Diet Evolution: Turn Off the Genes That Are Killing You and Your Waistline, v níž popisuji změny, jež nastaly u mých pacientů se srdečními potížemi, cukrovkou, obezitou a jinými chorobami poté, co začali dodržovat můj výživový program. Kniha byla revolucí v mé lékařské praxi a změnila životy stovek tisíc čtenářů. Rovněž mě nasměrovala na cestu, jež vedla k napsání knihy, kterou právě čtete.

Kromě toho, že jsem lékařem, jsem rovněž vědcem a vyvinul jsem řadu pomůcek, jež chrání srdce během operace. Společně s kolegou Leonardem Baileym jsem provedl více transplantací srdce kojenců a pediatrických pacientů než kdokoli na světě. Jsem vlastníkem několika patentů na zdravotnické prostředky a mám za sebou bohatou publikační činnost v oboru transplantační imunologie a xenotransplantací. Toto složité slovo znamená, že se snažíme ošálit imunitní systém příjemce, aby přijal orgán jedince jiného živočišného druhu. Díky své práci v oboru xenotransplantací jsem držitelem rekordu v délce života zvířete po transplantaci, konkrétně po voperování prasečího srdce paviánovi. Takže ano, vím, jak ošálit imunitní systém – a poznám, kdy je imunitní systém klamán. A také vím, jak to napravit.

Na rozdíl od mnoha jiných autorů a takzvaných odborníků na zdraví nejsem v oboru žádným nováčkem. Ve své diplomové práci na Yaleově univerzitě jsem se zabýval otázkou, jak dostupnost potravin v různých ročních obdobích urychlila evoluci lidoopů směrem k člověku. Jako kardiochirurg, kardiolog a imunolog jsem na své profesní cestě soustavně zkoumal, jak se imunitní systém rozhoduje, co je pro něj prospěšné, a co naopak škodlivé. Díky těmto bohatým zkušenostem mám jedinečnou kvalifikaci k tomu, abych vám pomohl najít řešení na potíže se zdravím i s nadváhou, jež představuji v této knize.

Má role „zdravotního detektiva“ se postupně rozvíjela a já jsem zjišťoval, že mnozí pacienti, kteří použili mou dietu k zastavení nepříznivého vývoje onemocnění koronárních tepen, vysokého krevního tlaku nebo cukrovky (nebo kombinace dvou či tří zmíněných potíží), zaznamenali současně rychlý ústup artritidy a pálení žáhy. Mí pacienti pozorovali také zlepšení nálady a vyřešení poměrně chronických potíží s trávením. Nadměrná kila mizela bez námahy a s nimi i neodolatelné chutě na jídlo. Když jsem zkoumal výsledky podrobných laboratorních testů, které jsem zadával u každého pacienta, a experimentoval jsem s výběrem povolených potravin, začaly se objevovat konkrétní, do očí bijící vzorce, které mě přiměly k dalším úpravám původního výživového programu.

Ačkoli mě výsledky naplňovaly, nespokojil jsem se jen s konstatováním, že se stav pacientů dramaticky zlepšuje. Potřeboval jsem vědět proč a jak. (Nezapomínejte, že nejsem jen lékař, ale také vědec.) Které z původních příčin nemocí a nadváhy se změnily? Které položky ze seznamů „prospěšných“ a „škodlivých“ potravin, jež jsem dával všem pacientům, přispěly k obnově jejich zdraví? Nebo ještě lépe, které z eliminovaných potravin jim dříve způsobovaly potíže? Sehrály nějakou roli také jiné faktory než změny stravování?

Pečlivé zkoumání zdravotní historie a tělesné kondice mých pacientů, speciální laboratorní testy i testy pružnosti cév mě přesvědčily, že většina z nich (a s největší pravděpodobností jste na tom stejně i vy) vede válku sama proti sobě, jejímiž aktéry jsou běžné disruptory omezující přirozenou schopnost těla samovolně se léčit. Mezi tyto zdraví ohrožující disruptory můžeme zahrnout změny ve výživě zvířat určených k produkci potravin a také změny některých potravin, jež jsou považovány za zdravé – například obiloviny, čočka a jiné luštěniny –, v kombinaci s používáním řady chemických látek, například herbicidů jako roundup, a širokospektrálních antibiotik. Navíc jsem zjistil, že antacida, aspirin a další nesteroidní protizánětlivé léky (NSPZL) dramaticky změnily prostředí v lidském střevě.

V uplynulých patnácti letech jsem prezentoval svá zjištění na prestižních akademických lékařských konferencích, jako jsou například setkání Americké kardiologické asociace (American Heart Association), a publikoval jsem je v odborných lékařských časopisech, přičemž jsem svůj výživový program nadále vylepšoval.1 Díky své práci jsem se stal uznávaným odborníkem na lidský holobiom, bakterie a další organismy, které žijí v našem těle a na něm.

Výživový program Plant Paradox ve stávající podobě je sestaven z mnoha druhů zeleniny, omezeného množství vysoce kvalitních zdrojů bílkovin a také některých druhů ovoce (ovšem pouze sezónního), ořechů rostoucích na stromech, některých mléčných výrobků a olejů. Stejně důležité jsou potraviny, které z jídelníčku vypouštím, alespoň zpočátku – jmenovitě obiloviny a obilné mouky, pseudoobiloviny, čočka a další luštěniny (včetně všech sójových produktů), plody, které označujeme jako zeleninu (rajčata, papriky a jejich příbuzné druhy), a rafinované oleje.

Možná máte chuť se do programu Plant Paradox pustit hned teď, ale zjistil jsem, že pacienti mají větší šanci vyléčit se, když pochopí základní příčinu špatného zdraví. Než se tedy dostaneme k „řešení“, objasním vám v první části knihy mnohdy šokující a často překvapivou pravdu o základních příčinách potíží i způsob, jakým většinu z nás v uplynulých desetiletích ovlivňovaly. Až se dostanete ke druhé části knihy, dozvíte se, jak zahájit program třídenní očistou organismu. Pak si povíme, jak napravit poškození střev a jak střevním mikrobům dodávat správné potraviny, které potřebují k životu, mimo jiné jde o skupinu potravin nazývaných odolné škroby, jež navozují pocit sytosti a pomáhají shazovat nadbytečné kilogramy i centimetry. Jakmile se váš zdravotní stav stabilizuje, přejdete ke třetí fázi programu Plant Paradox a objevíte klíč k dlouhověkosti. Program zahrnuje pravidelné speciálně upravené půsty, které dopřejí vašim střevům minidovolenou a odpočinek od náročného trávení. Zároveň poskytnou mitochondriím v mozku a buňkách, jež produkují energii, příležitost užít si zasloužený oddech. Pro čtenáře, kteří trpí akutními zdravotními potížemi, jsem zařadil kapitolu o programu intenzivní péče Plant Paradox. Ve třetí části knihy vám představím jídelníčky a jednoduché a přitom chutné recepty vhodné pro všechny tři fáze programu Plant Paradox. Pomohou vám zapomenout na problematické potraviny, kvůli nimž jste bývali otylí, nemocní a trpěli jste bolestí.

Úprava stravovacích návyků je důležitou součástí programu, současně vám však doporučím i další změny, jako například omezení užívání některých volně prodejných léků, kosmetiky a produktů určených k osobní hygieně. Budete-li se řídit kompletním programem, mohu vám slíbit, že zažehnáte většinu zdravotních problémů, ne-li všechny, dostanete se na zdravou váhu, obnovíte hladinu energie a zlepší se vám nálada. Jakmile začnete pociťovat účinky nového přístupu ke stravování i životu – mí pacienti se cítí lépe a hubnou už po několika dnech –, pochopíte, k jakým úžasným změnám dojde, když svému tělu (a holobiomu) dopřejete potraviny, po nichž se mu dobře daří. Odměnou navíc vám bude skutečnost, že současně vyloučíte škodlivé ingredience a další přípravky, které vám stojí v cestě k dlouhému a zdravému životu.

Otočte na dalších stránku, abych se s vámi mohl podělit o tuto zkušenost, jež mění životy k lepšímu.

První část

Nutriční dilema

Kapitola 1

Válka mezi rostlinami aživočichy

Nenechte se znepokojit názvem této kapitoly. Ne, nezačetli jste se omylem do učebnice botaniky ani jste se nesnesli na padáku na místo natáčení filmu Avatar. Ujišťuji vás, že tato kniha vám pomůže dozvědět se, jak být štíhlí aplní energie ajak položit základy pevného zdraví adlouhověkosti. Pokud se ptáte, jak by vám mohlo prospět, že budete vědět, jak fungují rostliny– nemluvě otom, zda jsou rostliny vůbec schopny mít nějaký záměr–, připoutejte se apřipravte se, že se budete divit, neboť se vydáme na stručnou exkurzi napříč uplynulými čtyřmi sty miliony let. Cestou pochopíte, že nelze říct, že by listy, plody, obilná zrna adalší součásti rostlinné potravy jen smířeně přihlížely svému osudu stát se vaším obědem. Mají své vlastní sofistikované způsoby sebeobrany před predátory, jako jste vy, mezi něž patří produkce toxických chemických látek.

Ale ze všeho nejdříve mi dovolte uvést na pravou míru jednu věc. Není pochyb otom, že chceme-li být zdraví, musíme jíst některé rostliny– azde narážíme na onen paradox. Jsou zdrojem energie pro lidské tělo adodávají mu většinu ze stovek vitaminů, minerálů, antioxidantů adalších nutričních látek, které potřebuje, nejen aby přežilo, ale také aby prospívalo. Za posledních patnáct let se více než tisícovka mých pacientů přesvědčila, že program Plant Paradox vede jak ke snížení tělesné váhy, tak kúžasnému zlepšení řady zdravotních potíží. Ilidem, kteří kvůli problémům strávením nemohli přibrat, se konečně podařilo dosáhnout zdravé váhy audržet si ji. Na rozdíl od paleo diety adalších nízkosacharidových nebo dokonce ketogenních diet, které kladou důraz na zvýšený příjem masa, budete jíst převážně vybrané rostlinné potraviny ataké malé množství volně žijících ryb amořských plodů, doplněné příležitostnými porcemi masa volně se pasoucích zvířat. Rovněž vám nabídnu varianty pro vegany avegetariány.

Teď přijde první šokující informace, sníž začneme měnit zažité názory na výživu: Čím více ovoce jsem vyloučil zjídelníčku pacientů, tím byli zdravější, měli nižší hladinu cholesterolu alepší výsledky markerů funkce ledvin. Čím více druhů zeleniny, které obsahují semena, jako například okurky nebo dýně, jsem vyloučil, tím lépe se pacienti cítili, tím více shazovali na váze atím lepší měli hladinu cholesterolu! (Mimochodem, všechny takzvané zeleninové plody se semeny, jako jsou rajčata, okurky nebo dýně, adokonce ifazolové lusky, jsou zbotanického hlediska ovocem.) Ačím více mořských plodů avaječných žloutků pacienti jedli, tím nižší měli hladinu cholesterolu. Ano, správně. Konzumace mořských plodů avaječných žloutků výrazně snižuje hladinu cholesterolu.2 Jak jsem řekl už vúvodu: Zapomeňte na vše, co jste dosud považovali za pravdu.

Vše závisí na přežití

Každé živé stvoření chce přežít apředat geny dalším generacím. Rostliny považujeme za své přátele, protože nás živí, ale rostliny pokládají všechny predátory živící se rostlinami, včetně člověka, za nepřátele. Nicméně inepřátele lze využít. Avtom tkví dilema, jemuž čelí všichni konzumenti rostlinné stravy: Rostliny, které potřebujeme jíst, mají vlastní způsob, jak nás odradit, abychom nekonzumovali ani je, ani jejich potomstvo. Výsledkem je přetrvávající bitva mezi živočišnou arostlinnou říší.

Ale ne všechny rostliny byly stvořeny stejně. Některé druhy ovoce azeleniny, které jsou pro nás zdrojem výživy, zároveň obsahují látky, jež nám mohou škodit. Tento rostlinný paradox jsme přehlíželi doslova deset tisíc let. Jedním zpříkladů rostlinné látky, která je pro některé lidi problematická, je samozřejmě lepek, na nějž upozornila nedávná módní vlna bezlepkové diety. Lepek je však pouze jedním druhem bílkovin ze skupiny označované názvem lektiny ajedním zfaktorů vrostlinném paradoxu; navíc se brzy se dozvíte, že hon na něj se může poněkud míjet účinkem. Celý svět lektinů vám blíže představím později vtéto kapitole.

Výživový program Plant Paradox prezentovaný vtéto knize nabízí širší, detailnější asrozumitelnější náhled na skutečnost, že nám rostliny mohou někdy škodit, ataké rozkrývá souvislosti mezi lektiny (adalšími obrannými chemickými látkami rostlin), zvýšenou tělesnou váhou anemocemi. Lidé adalší tvorové živící se rostlinami nejsou jediní, kdo má problém. Velmi jednoduše se dá říci, že rostliny nechtějí, aby je kdokoli jedl– anemůžeme se jim divit. Stejně jako všem živoucím stvořením jim instinkt velí, aby na svět přivedly další generaci svého druhu. Ztoho důvodu rostliny využívají ďábelsky mazané způsoby, jak chránit sebe isvé potomstvo před predátory. Opět bych rád uvedl na pravou míru, že nejsem odpůrcem rostlin. Kdybyste se mnou zašli na oběd, věděli byste, že jsem oddaný rostlinný predátor! Provedu vás tedy matoucí zahradou rostlinných možností anaučím vás, které rostliny jsou vašimi přáteli, které jsou nepřáteli akteré se dají nějakým způsobem zkrotit, třeba konkrétním způsobem přípravy nebo konzumací pouze vurčité sezóně.

Ve smrtonosné hře mezi predátory aoběťmi se často stane, že dospělá gazela uteče hladové lvici, pozorný vrabec uletí, když ho pronásleduje kočka domácí, askunk vypustí páchnoucí tekutinu, jež dočasně oslepí lišku. Oběť nemusí být vždy jen vnevýhodě. Jenže pokud je obětí rostlina, je chudinka bezmocná, nebo ne? Vžádném případě!

Rostliny se na Zemi objevily přibližně před 450 miliony let3, dlouho před prvním hmyzem, který se zde zabydlel až o90 milionů let později. Dokud tu nebyli rostlinní predátoři, musela být Země skutečnou rajskou zahradou. Nebylo nutné před ničím utíkat, schovávat se ani bojovat. Rostliny mohly vklidu růst avzkvétat, neomezeně produkovat semena, znichž vyrůstaly další generace jednotlivých druhů. Ovšem když se objevil hmyz adalší zvířata (anakonec inaši opičí předkové), začal boj. Živočišné druhy viděly chutné listy aplody jako svůj oběd. Aačkoli rostliny nechtějí, aby je někdo jedl, onic míň než vy, živočichové byli zdánlivě ve výhodě, neboť měli křídla či nohy, které je přenesly kporostu nepohyblivých rostlin, na nichž mohli hodovat.

Ne tak rychle. Rostliny si ve skutečnosti vyvinuly úžasnou škálu obranných strategií, které měly ochránit je nebo alespoň jejich semena před živočichy všech druhů ivelikostí, včetně lidí. Rostliny používají pestrou paletu odpuzujících prvků– dokážou například barevně splynout se svým okolím; mívají nepříjemnou texturu; vylučují lepkavé látky, jako například pryskyřice či šťávy, které uvězní hmyz nebo poskytnou ochrannou vrstvu tím, že zhutňují okolní písek či půdu4, nebo na sebe lepí kamínky, jež znepříjemňují konzumaci; anebo se jednoduše spoléhají na tvrdé vnější obaly, jaké mají například kokosové ořechy, či ostnaté listy, jaké mají třeba artyčoky.

Další ochranné strategie jsou mnohem nenápadnější. Rostliny jsou skvělými chemiky ataké alchymisty– vždyť dokážou proměnit sluneční paprsky vhmotu! Vyvinuly si biologický arzenál kodpuzování predátorů– dokážou je otrávit jedem, paralyzovat nebo dezorientovat– aumějí snížit vlastní stravitelnost, aby přežily, ochránily svá semena azvýšily šance na zachování druhu. Obě tyto fyzikální achemické obranné strategie velmi účinně udržují predátory vbezpečné vzdálenosti, aněkdy dokonce přimějí živočichy, aby dělali přesně to, co rostliny chtějí.

Protože původním rostlinným predátorem byl hmyz, rostliny produkovaly lektiny, aby paralyzovaly nešťastné brouky, kteří se pokusili na nich posvačit. Mezi hmyzem asavci je evidentně ohromný velikostní rozdíl, ale obě skupiny živočichů jsou vystaveny stejným účinkům. (Pokud trpíte neuropatií, zbystřete!) Většina lidí pochopitelně pár minut po snědení rostlinné látky neochrne, ačkoli ijediný arašíd (lektin) má potenciál některé jedince zabít. Nejsme však imunní vůči dlouhodobým následkům konzumace rostlinných látek vřádu několika let. Apokud působí ina vás, zatím otom nevíte.

Souvislosti jsem objevil díky sledování stovek pacientů, kteří na záludné rostlinné složky reagují téměř okamžitě, mnohdy fascinujícím způsobem. Proto těmto pacientům říkám moji „kanárci“. Horníci si ssebou do dolů brávali kanárky vklecích, protože ptáci jsou velmi citliví na smrtící účinky oxidu uhelnatého ametanu. Dokud kanárci zpívali, horníci byli vbezpečí, ale jakmile švitoření ustalo, byl to jasný signál kevakuaci dolu. Mí „kanárci“ jsou na určité lektiny citlivější než ostatní lidé, což je vlastně výhoda, protože vyhledali pomoc dříve. Oněkterých znich si přečtete vpříbězích ze života zveřejněných vtéto knize. (Zdůvodu ochrany soukromí jsou všechna jména až na malé výjimky pseudonymy.)

Nešťastný kanárek znovu zpívá

Paul G. je 32letý počítačový programátor adříve trávil hodně času aktivitami vpřírodě. Onemocněl Pottsovým syndromem (náhlý pokles krevního tlaku) aměl alergii téměř na vše, což se projevovalo pravidelnými bolestivými výsevy na kůži. Nemohl téměř opustit dům ani navštívit rodiče, protože se ihned dostavila silná alergická reakce. Paul měl také nebezpečně vysoké hodnoty hladiny kortizolu azánětlivých procesů vtěle. Protože byl alergický na většinu potravin, byl zároveň vyzáblý. Po deseti měsících stravování podle programu Plant Paradox Pottsův syndrom odezněl ahladina kortizolu se snížila na normální hodnoty, stejně jako markery zánětů. Vsoučasnosti neužívá žádné léky, jezdí pravidelně kempovat apodniká další aktivity vpřírodě. Postupně přibírá na váze apři návštěvě rodičů ijiných míst už se uněj neprojevují žádné alergické reakce.

Rostliny jsou mistry manipulace

Zopakujme si krátkou lekci botaniky: Semena jsou vlastně „miminka“ rostlin avyroste znich další generace rostlinného druhu. (Ne, nejsem sentimentální ani antropomorfní. Botanici idalší vědci běžně mluví osemenech rostlin jako opotomstvu.) Svět je pro nové rostliny drsným místem, aproto mateřské rostliny produkují mnohem více potomků, než se jich nakonec uchytí. Semena rostlin se dělí do dvou základních typů. Některé rostliny chtějí, aby predátoři jejich potomstvo jedli. Tato semena jsou uzavřena vtvrdém obalu, který má odolat při průchodu celým trávicím traktem predátora, nicméně velká semena tohoto typu, jako například broskve, nejsou polykána, ale zůstávají na zemi. Apak jsou zde „nahá miminka“, která nemají ochranný obal. Patří rostlinám, jež nechtějí, aby predátoři jejich semena jedli (více si onich řekneme za chvíli).

Příkladem prvního typu rostlin jsou ovocné stromy, jejichž semena jsou uzavřena vpecce. Mateřská rostlina se spoléhá na to, že než se semena uhnízdí vzemi, živočichové je snědí. Účelem je zanést semena do větší vzdálenosti od mateřské rostliny, aby nová rostlinka nemusela soupeřit oslunce, vláhu aživiny. Tím se zvyšuje šance druhu na přežití arozšiřuje se oblast jeho výskytu. Zůstane-li spolknuté semeno neporušené, vyjde ztrávicího traktu společně spěknou hromádkou výkalů, sjejichž pomocí jeho naděje na zakořenění výrazně vzroste.

Díky ochranné pecce nemusí tyto druhy rostlin využívat vsemenech chemické ochranné strategie. Právě naopak! Rostlina používá několik prostředků, aby přilákala pozornost predátorů, atím vnich zvýšila zájem sníst její plody. Jedním ztakových prostředků je barva. (Ztoho důvodu mají všechna zvířata, jež se živí ovocem, barevné vidění.5) Rostliny však nechtějí, aby se semena jedla dřív, než se vytvoří dostatečně pevná pecka, takže prostřednictvím barvy nezralého ovoce (obvykle zelená) vysílají predátorům signál „Ještě ne!“. Pro případ, že by predátor nedokázal signál interpretovat, rostliny často zvyšují hladinu toxinů vnezralém ovoci, aby bylo zcela jasné, že vhodná doba zatím nenastala. Než se vnaší zemi začala prodávat zelená jablka jako Granny Smith, děti mé generace se mnohdy nepříjemnou cestou přesvědčily, proč nejíst nezralé ovoce, neboť po snědení zelených jablek dostaly silný průjem.

Kdy tedy přijde správný čas, aby predátoři mohli ovoce sníst? Rostlina opět signalizuje zralost prostřednictvím barvy plodů, správná barva zároveň znamená, že pecka je dostatečně tvrdá, aobsah cukru je tím pádem vysoký. Je zajímavé, že cukr, který rostliny produkují, je fruktóza, ane glukóza. Glukóza zvyšuje hladinu inzulinu uprimátů alidí, což zpočátku vede ke zvýšení hladiny leptinu, hormonu, jenž blokuje pocit hladu– zatímco fruktóza tyto vlastnosti nemá. Vdůsledku toho nedostane predátor obvyklý signál, že je sytý, který by ho přiměl přestat jíst. (Překvapilo by vás, že velké opice přibírají na váze pouze vdobě, kdy dozrává ovoce?) Pro predátora ioběť vzniká oboustranně výhodná situace. Živočich získá více kalorií, aprotože jí více avíce ovoce, atím pádem ivíce avíce semen, rostlina má větší šanci vyslat do světa více svých potomků. Situace už samozřejmě není tak výhodná pro většinu moderních lidí, kteří nepotřebují kalorie navíc ze zralého ovoce, jež bývaly nezbytným zdrojem výživy lovců-sběračů anašich příbuzných zřad primátů. Ikdybychom kalorie stále potřebovali, většina ovoce bývala ještě před několika desetiletími dostupná pouze jednou ročně, vlétě. Jak si brzy vysvětlíme, celoroční dostupnost ovoce je příčinou nemocí– anadváhy!

Načasování je zásadní… avšak zdání klame

Jak jste se již dozvěděli, rostliny oznamují prostřednictvím změny barvy, že ovoce je připraveno ke sklizni, ato znamená, že pecka je dostatečně tvrdá, aby mohla neporušená projít trávicím traktem predátora. Vtomto případě znamená zelená barva „stop“ ačervená (aoranžová či žlutá) barva „volno“. Červená, oranžová ažlutá barva evokuje vmozku sladkou chuť atouhu, což prodejci potravin už dlouho vědí atohoto faktu využívají. Až příště půjdete nakupovat do supermarketu, zastavte se vuličce pochutin avšimněte si obalů anápisů na nich. Zjistíte, že vobou marketingových prostředcích převládají právě tyto teplé barvy.

Rostliny nás už dlouho učí, že si máme červenou, žlutou aoranžovou barvu spojovat se zralostí, nicméně když si vdnešní době koupíte vprosinci ovoce vSeverní Americe, pravděpodobně bylo vypěstováno vChile nebo jiné zemi na jižní polokouli, bylo sklizeno mírně nezralé, akdyž doputovalo do země určení, bylo následně postříkáno etylenoxidem. Vystavení etylenoxidu způsobuje změnu barvy, takže ovoce vypadá, že je zralé avhodné ke konzumaci, avšak obsah lektinu zůstává vysoký, protože ochranná schránka semene není dostatečně zralá aovoce nedostalo od mateřské rostliny signál ke snížení obsahu lektinu. Když má ovoce možnost přirozeně dozrát, mateřská rostlina sníží obsah lektinů vovoci aslupce atato informace se projeví změnou barvy.

Pokud je naopak ovoce ošetřeno plynem, změní sice barvu, ale lektinový ochranný systém zůstává aktivní. Konzumace předčasně sklizeného ovoce je kvůli vysokému obsahu lektinu škodlivá pro zdraví. To je jeden zdůvodů, proč ve druhé části knihy doporučuji, abyste jedli jen lokálně pěstované plody, ato pouze vjejich přirozené sezóně. VEvropě pochází většina mimosezónního ovoce zIzraele nebo severní Afriky. Ovoce nemusí být přepravováno několik dní na velké vzdálenosti, aproto může být sklízeno zralé anemusí se ošetřovat plynem. Je možné, že konzumace přirozeně dozrálého ovoce snižším obsahem lektinu je důvodem, proč jsou Evropané obecně zdravější aštíhlejší než my na druhé straně „velké louže“.

Biologická válka

Rostliny druhého typu mají nahá semena apoužívají odlišnou strategii. Trávy, révy adalší rostliny, které rostou na polích, už si vybraly úrodné místo, na němž mohou růst. Chtějí, aby jejich potomstvo zapadlo do půdy azakořenilo na stejném místě. Až mateřská rostlina vzimě odumře, potomstvo vnásledujícím roce vyraší anahradí předchozí generaci. Odnesení semen nepřináší žádnou výhodu, proto musí rostliny odradit hmyz ajiné živočichy, aby se semeny neživili anikam je nepřenášeli. Místo tvrdého obalu obsahují nahá semena jednu nebo více chemických látek, které predátory oslabují, paralyzují nebo vnich vyvolávají nevolnost. Predátoři, kteří se jednou poučili, už tak podruhé neudělají stejnou chybu arostlině se raději vyhnou. Mezi tyto látky patří fytáty, často považované za antinutriční látky, protože blokují vstřebávání minerálů ze stravy; trypsinové inhibitory, které brání správné funkci trávicích enzymů anarušují růst predátora; alektiny, které mají za úkol poškodit mezibuněčnou komunikaci, mimo jiné narušením střevní bariéry azpůsobením onemocnění označovaného jako syndrom zvýšené propustnosti střev. Obilniny ve skutečnosti obsahují všechny tři ochranné chemické látky ve vláknitých slupkách, plevách aotrubách. (Už teď vám prozradím, že to je jen jeden zdůvodů, proč je koncept zdravých celozrnných potravin obrovským omylem, jak se dozvíte ve druhé kapitole.)

Kdalším látkám, jež mají odpuzovat predátory, patří taniny, které navozují hořkou chuť, aalkaloidy obsažené ve stoncích alistech lilkovitých rostlin. Možná už víte, že lilkovité rostliny, mezi něž patří kulinářské delikatesy jako rajčata, brambory, lilky apapriky, jsou vysoce zánětlivé. Kčeledi lilkovitých, do níž řadíme iplody goji (psáno též godži), stejně jako kobilninám, fazolím adalším luštěninám se vrátíme později.

Jsou rostliny schopné myslet?

Spřádají plány, jak nám uškodit? Mísí chemické látky, aby odpudily predátory? Přimějí živočichy, aby přenášeli jejich semena do jiných lokalit, arozšířili tak oblast jejich výskytu? Podobné strategie naznačují, že rostliny jsou schopné mít záměr, adokonce se mohou učit novým věcem. Teď si nejspíš říkáte, ale no tak, to přece není možné. Je jisté, že rostliny nedokážou myslet stejně jako vy nebo já. Ale každé živoucí stvoření chce přežít arozmnožovat se. Nezáleží na tom, zda jste „jednoduchá“ rostlina nebo složitý „super“ organismus jako lidská bytost, protože podle evoluční teorie platí, že každá látka, kterou můžete vyprodukovat, ato dokonce iomylem, akterá vám zajistí, že více kopií vašich genů přežije abude se dále šířit, vám skýtá výhodu. Jste-li rostlina, je zvašeho pohledu dobrá každá látka, jež přiměje predátora dvakrát si rozmyslet, jestli bude jíst vaše potomstvo. Vzpomeňte si na to, až příště uvidíte papričky jalapeños.

Věděli jste, že rostlina pozná, že ji někdo jí? Ano, jak odhalily nedávné výzkumy, rostlina to pozná, ale není to tak, že by nijak nereagovala asmířila se se svým osudem. Vyšle na svou ochranu armádu ve snaze zastavit predátora.6 Vtomto případě se stal předmětem výzkumu huseníček rolní (Arabidopsis thaliana), rostlina zčeledi brukvovitých. Huseníček rolní je první rostlinou, jejíž genom byl sekvencován, takže vědci chápou její funkce lépe než uostatních rostlin. Aby zjistili, zda si rostlina uvědomuje, že je jedena, vystavili ji stejným vibracím, jaké vyvolává housenka, když se živí listy. Rovněž zaznamenali další vibrace, jimž může být rostlina vystavena, jako je například pohyb větru. Huseníček reagoval na vibrace, jež napodobovaly housenku živící se listy, azvýšil produkci mírně toxických hořčičných olejů, které distribuoval do listů, aby predátory odradil. Rostlina nevykazovala žádné reakce na vítr či jiné vibrace.

Dalším příkladem je rostlinka citlivka stydlivá (Mimosa pudica), která si své jméno jednoznačně zaslouží. Naučila se chránit před každým, kdo by ji chtěl rušit, nebo dokonce sníst, tím, že při dotyku reaguje stažením listů. Ve skutečnosti je mechanismus stahování listů zřetelnější atrvalejší, když roste voblastech, kde je vystavena četnějším zásahům, než když roste vklidné oblasti.7 Páni! Myslící, uvažující rostliny! Anení to zdaleka jediný případ.

Rostliny rovněž reagují na biorytmy, podobně jako lidé adalší živočichové.8 Vjedné studii vědci zjistili, že takzvaný hodinový gen předurčuje, vkterou denní dobu bude rostlina produkovat insekticid tak, aby to odpovídalo době, kdy bude predátor snejvětší pravděpodobností na lovu. Když vědci zrostliny vypreparovali hodinový gen, ztratila schopnost produkovat daný toxin.9

Anakonec se zaměřme na chemické látky obsažené vrostlinách, onichž jste pravděpodobně nikdy neslyšeli, dokud jste nezačali číst tuto knihu– na lektiny. Ano, čtete správně. Je to lektin, nikoli lecitin (lipid vyskytující se vorganismech rostlin iživočichů) nebo leptin (hormon regulující chuť kjídlu, oněmž jsem se už zmínil). Začnou-li brouci požírat listy na jedné straně rostliny, obsah lektinu se na opačné straně téměř okamžitě zdvojnásobí,10 protože se rostlina statečně pokouší zabránit další konzumaci. Jak se brzy dozvíte, lektiny hrají klíčovou roli vobranných strategiích, jimiž se rostliny chrání, ataké nám výrazně škodí.

Jedlí nepřátelé

Co jsou vlastně ty lektiny? Až na jednu důležitou výjimku jsou lektiny převážně velké bílkoviny, které najdeme vorganismech rostlin iživočichů. Jsou stěžejní zbraní varzenálu strategií, jež rostliny využívají ksebeobraně vpřetrvávající válce sživočichy. Vědci objevili lektiny vroce 1884 při výzkumu různých krevních skupin. Doposud jste pravděpodobně zaregistrovali pouze jeden známý– nebo spíše nechvalně známý– lektin, ato lepek. Existuje jich však mnohem víc abrzy vám představím ty nejdůležitější– avěřte mi, budou vás zajímat. (Abych vás navnadil, prozradím vám už teď, že 94 procent lidí má od narození vtěle protilátky na lektiny obsažené varašídech.)

Jak přesně pomáhají lektiny rostlinám vsebeobraně? Lektiny obsažené vsemenech, zrnech, slupkách, kůře alistech většiny rostlin se vtěle predátora, který rostlinu pozřel, vážou na sacharidy (cukry) azejména na složité cukry nazývané polysacharidy. Podobně jako chytré bomby lektiny cílí na cukerné molekuly, na něž se navážou, primárně na povrchu buněk jiných organismů– zejména hub, hmyzu adalších živočichů. Vážou se také na kyselinu sialovou, jejíž cukerné molekuly se nacházejí ve střevech, vmozku, mezi nervovými zakončeními, vkloubech, ve všech tělesných tekutinách arovněž ve výstelce cév všech živočichů. Kvůli tomuto procesu navazování se olektinech někdy říká, že jsou „bílkovinné lepidlo“, což znamená, že mohou narušit mezibuněčnou komunikaci nebo způsobit zánětlivé reakce,11 jak si vysvětlíme později. Navážou-li se lektiny například na kyselinu sialovou, přeruší se schopnost vzájemné komunikace mezi nervy. Pokud se vám někdy stalo, že jste měli zamlžené vnímání, poděkujte za to lektinům. Lektiny také mohou usnadnit navazování virů abakterií na určené cíle. Věřte nebo ne, někteří lidé, kteří jsou citlivější vůči lektinům, jsou ztoho důvodu náchylnější kvirovým abakteriálním infekcím. Zamyslete se nad tím, pokud býváte nemocní častěji než vaši přátelé.

Kromě potenciálu způsobovat zdravotní potíže mohou lektiny stimulovat váhové přírůstky. Pšenice se vseverní zeměpisné šířce stala nejrozšířenější obilninou proto, že obsahuje jedinečný malý lektin známý jako aglutinin zpšeničných klíčků (wheat germ agglutinin, WGA), který ovlivňuje váhové přírůstky zpšenice. Ano, čtete správně. Pšenice pomáhala našim předkům přibírat nebo si udržet váhu vdávných dobách, kdy býval nedostatek jídla– „pšeničné břicho“ bývalo velkým požehnáním! Avíte co? Stejný aglutinin, který bychom nalezli v klíčcích „starodávných“ odrůd pšenice, je přítomný ivmoderní pšenici– aproto přibíráme na váze. Důsledky působení aglutininu prozkoumáme vnásledujících kapitolách.

Rostlina udělá téměř cokoli, aby ochránila své potomstvo aaby se vaše ústa nepřiblížila kjejím semenům, takže například obětuje listy. Lektiny díky svému složení buď rovnou zabijí všechny živočichy, kteří se odváží rostlinu jíst, nebo jim přinejmenším způsobí nevolnost či zdravotní potíže. Oslabený nepřítel je ostatně zranitelnější. Za předpokladu, že hmyz nebo další živočichové přežijí první setkání stakovou rostlinou, rychle se poučí, že není radno jíst jakékoli rostliny (nebo semena), po nichž se necítí dobře nebo neprospívají. Živočich se rozhodne, že mu rostlina nestojí za to, apřesune se na zelenější pláně akjiným druhům, zatímco rostlina ijejí potomstvo přežijí. Opět jde ooboustranně výhodnou situaci azklidnění napětí má přednost.

Starověcí lidé vyvinuli celou řadu strategií, jak si slektiny poradit. Moderní lidé, bohužel, nejsou tak moudří. Naopak, když sníme něco, co nám nesedne nebo co nám způsobuje potíže, vyvineme nějaký léčivý prostředek (například nexium na překyselení žaludku nebo ibuprofen na tlumení bolesti), který nám umožní dál konzumovat látky, jejichž účelem je nás zahubit, způsobit nám bolest nebo nás přinejmenším oslabit.

Když už mluvíme ožaludeční kyselině, co říkáte na tohle: Nejen, že opakovaně jíme potraviny, jejichž účelem je nám škodit, ale rovněž jimi krmíme zvířata vpotravinovém řetězci, ata se pak se škodlivými důsledky stravy potýkají stejně jako my. Kdyby měly krávy možnost volby, nikdy by nežraly kukuřici ani sóju, které dostávají na průmyslových farmách– jejich přirozenou potravou je tráva apícniny. Lektiny obsažené vkukuřici asóji mnohem účinněji zajistí váhové přírůstky ilepší poměr tuku vmase krav. (Po kukuřici aobilovinách vprůmyslově vyráběných potravinách přibíráte ivy, jak se dozvíte vpáté kapitole.) Jak sója, tak kukuřice ovšem překypují lektiny, jež jsou pro krávy cizorodými látkami azpůsobují jim tak silné pálení žáhy abolesti při polykání, že nakonec přestanou žrát. Ano, skot po lektinech pálí žáha stejně jako vás. Chovatelé chtějí, aby zvířata žrala více krmiva, po kterém přibírají, atak jim ordinují uhličitan vápenatý, který je aktivní látkou vlécích na zlepšení trávení, jako je například Tums.12 Polovina světové produkce této látky se ve skutečnosti přidává do krmiva skotu. Účelem je zbavit zvířata pálení žáhy azajistit, aby mohla žrát nepřirozené krmivo složené zkukuřice asójových bobů.

Skutečně jste tím, co jíte

Lektiny obsažené ve fazolích adalších luštěninách, vpšenici či jiných obilninách aněkterých dalších rostlinách jsou pro lidi obzvláště problematické. Především dosud neuplynula dostatečně dlouhá doba, aby si náš druh vypěstoval imunologickou toleranci vůči těmto látkám, aneuplynula ani dostatečně dlouhá doba na to, aby se mikroflóra vlidském střevě dokázala přizpůsobit azvládla tyto látky důkladně štěpit. Důsledkem je řada zdravotních problémů, přičemž potíže strávením jsou jen špičkou ledovce. (Pokud jste netrpěliví achtěli byste znát rozsah potenciálních zdravotních potíží, nalistujte si podkapitolu Potíže vyvolané reakcí na lektiny apřipravte se, že budete všoku.) Slektiny se setkáte nejen vtěchto rostlinách, objevují se rovněž vživočišných produktech. Když krávy adalší zvířata dostávají krmivo na bázi obilí asóji, jež je plné lektinů, přecházejí tyto bílkoviny ido jejich mléka či masa. Stejná situace nastává také vpřípadě masa avajec slepic živených krmivem, které rovněž překypuje lektiny. Aobdobné je to uuměle chovaných mořských ryb, jež dostávají sójová akukuřičná krmiva. Nikdy bych nevěřil, jak se po vyloučení takových potravin zjídelníčku zlepší zdravotní stav, dokud jsem si to sám prakticky neověřil umnoha ze svých „kanárků“.

Vpolovině osmdesátých let 20. století mě otomto faktu přesvědčila iosobní zkušenost. Přestěhoval jsem se společně se ženou advěma malými dcerami do Londýna, kde jsem působil jako kardiochirurg ve vyhlášené nemocnici na Great Ormond Street. Vté době se kuřata vBritánii primárně krmila mletým rybím krmivem. Dcerám se stýskalo po typicky americkém smaženém kuřeti, tak jsem je za odměnu vzal na večeři do jediného KFC, které tehdy ve městě bylo. Jenže vzápětí, co se zakously do kousku kuřete, začaly ohrnovat nosy atvrdily, že to není kuře, ale ryba. Snažil jsem se je přesvědčit, že opravdu jedí kuře, ale svým způsobem měly pravdu. Vté době jsem ještě nevěnoval pozornost faktu, že kuře krmené kukuřicí asójovými boby vlastně není kuře, ale kvokající achodící kukuřice nebo bob.

Jak praví známé úsloví: „Jste tím, co jíte.“ Zároveň jste ovšem itím, co jedla vaše potrava. Když tedy konzumujete bio plodiny aprodukty zvolně se pasoucích zvířat– atím nemyslím zvolného chovu –, přijímáte živiny obsažené vrostlinách aživiny, které rostliny získaly způdy (stejně jako živiny zrostlin, které zvířata na vašem talíři spásala), aty dále putují do každé buňky vašeho těla. Vědět, jak byly pěstovány plodiny achována zvířata, která jíte, není jen otázkou volby životního stylu, neboť potraviny přímo ovlivňují vaše zdraví.

Vsoučasnosti už máme přesvědčivé důkazy, že bio zelenina aovoce obsahují nejen více vitaminů aminerálů než běžně pěstované plodiny,13 ale především více polyfenolů. (Abychom příliš nezabíhali do technických detailů, řekneme si, že se tyto prospěšné rostlinné chemické látky vyskytují včaji, kávě, ovocných plodech abobulích avněkterých druzích zeleniny.) Totéž platí opotravinách zvolně se pasoucích zvířat. Ale důsledky faktu, že jste tím, co jíte (nebo co jedla vaše potrava), zde nekončí. Lektiny obsažené vobilí asóji, jež jsou součástí krmiva tradičně chovaných zvířat, končí vmase, mléce nebo vejcích zvířat anakonec ve vašem střevě, kde mohou stále napáchat hodně škod.

Dokonce izvířata zbio chovů atakzvaných volných chovů mají vtěle lektiny, protože také dostávají krmivo ze sóji akukuřice, byť vbio kvalitě. (Amimochodem, podle zákona je naprosto vpořádku chovat zvířata po celý život zavřená vhale anazývat je zvířaty zvolného chovu, pokud jsou vrata haly alespoň na pět minut denně otevřená. Vůbec nevadí, že je nepravděpodobné, že by se kterékoli kuře namačkané vhale mezi tisíci dalšími kuřaty vůbec kdy kvratům dostalo.) Mezi burgerem (nebo mlékem či sýrem) vyrobeným zkrávy, která se vlétě pásla na louce avzimě jedla seno, aburgerem vyrobeným ze zvířete, které žilo vkravíně adostávalo krmivo na bázi kukuřice asóji plné lektinů, je propastný rozdíl.14 Především je zde rozdíl vpoměru omega-3 mastných kyselin aomega-6 mastných kyselin. Až na určité výjimky působí omega-6 mastné kyseliny zánětlivě aomega-3 mastné kyseliny protizánětlivě. Kukuřice asója obsahují primárně omega-6 mastné kyseliny, zatímco tráva má vysoký obsah omega-3 mastných kyselin. Ale problém má mnohem širší dopad. Je pozoruhodné, že krávy mnohem více tloustnou po sójových bobech aobilí než po stejném množství kalorií obsaženém vtrávě.15 To znamená, že zdroj kalorií hraje důležitou roli vtom, jakým způsobem je tělo metabolizuje. Vzpomeňte si na to, až budeme mluvit opřibírání na váze. Celý problém pochopitelně dále zhoršuje skutečnost, že většina sóji akukuřice se ve Spojených státech pěstuje zgeneticky upraveného osiva. Důsledky konzumace geneticky upravených potravin důkladněji prozkoumáme ve čtvrté kapitole.

Život po kuřeti

Yvonne K., padesátiletá žena zLos Angeles, trpěla závažnou formou lupusu provázenou bolestmi kloubů, únavou aekzémy. Potíže ji sužovaly ipřesto, že užívala léky na potlačení imunity ameditovala. Když na doporučení kamarádky navštívila mou ordinaci, předepsal jsem jí výživový program Plant Paradox. Do měsíce vymizely bolesti kloubů, únava avětšina ekzémů. Yvonne vysadila léky na potlačení imunity anadále se cítila velmi dobře. Když jsem ji znovu viděl přibližně po čtyřech měsících, byla změnou nadšená, stěžovala si jen na přetrvávající ekzém na očních víčkách. Řekla mi, že se důsledně vyhýbá všem zakázaným potravinám, adůkladně jsme prošli seznamy povolených inevhodných jídel. Když jsme se dostali kpovoleným potravinám, zeptal jsem se jí, zda jí kuře. Odpověděla, že pouze bio kuřata zvolného chovu. Atak jsme na to přišli: Jedla vlastně ito, čím se živila kuřata– konkrétně kukuřici asójové boby. Stala se nepřímou konzumentkou obilovin aluštěnin! Ihned jsme zYvonnina jídelníčku vyřadili kuře ado dvou týdnů jí samozřejmě vymizely iekzémy. Ani po třech letech se nevrátily, stejně jako kuře.

Rovnováha sil

Jak si tedy lidé vedou ve válce mezi rostlinným aživočišným světem? Jsme jen snadnou kořistí apodléháme škodám, jež mohou vnašem nebohém těle napáchat lektiny adalší chemické látky rostlinného původu? Vůbec ne. Je důležité pochopit, že ačkoli lektiny mohou být toxické nebo zánětlivé amají schopnost nepříznivě ovlivnit systém vnitřní komunikace vtěle, všichni živočichové, atedy ilidé, si vyvinuli vlastní obranné systémy, jež činí lektiny neškodnými nebo alespoň zmírňují jejich dopad. Před toxickými účinky rostlin apředevším lektinů nás chrání čtyřstupňový obranný mechanismus:

•První obrannou linii tvoří nosní hlen asliny vústech, souborně označované jako mukopolysacharidy (to znamená mnoho cukrů). Hádejte, kčemu tyto cukry slouží. Mají zachytávat lektiny. Připomeňme si, že lektiny se rády vážou na cukry. Až vám příště poteče znosu poté, co jste si pochutnali na kořeněném jídle, budete vědět, že jste právě snědli lektiny. Zvýšená dávka hlenu uvězní pozřené lektiny azároveň obalí jícen, jímž jídlo putuje dolů.

•Druhou obrannou linii tvoří žaludeční šťávy, které odvádějí práci při trávení některých lektinových bílkovin, ale ne všech.

•Třetí obrannou linii tvoří bakterie vústech astřevech (součást holobiomu), které jsou uzpůsobeny kúčinné konzumaci lektinů dříve, než mají možnost přijít do kontaktu se střevní stěnou. Čím déle jste jedli konkrétní rostlinné lektiny, tím déle vaše tělo produkuje střevní bakterie určené speciálně ke zneškodnění lektinů.16 Proto když vyloučíte zjídelníčku lepek, bakterie živící se lepkem odumřou, akdyž pak začnete lepek znovu jíst, nebo si nevědomky dáte jídlo, které jej obsahuje, nedokážete ho strávit amáte potíže.

•Čtvrtou afinální obrannou linii tvoří vrstva hlenu, kterou produkují některé buňky ve střevech. Podobně jako hlen vnose, ústech, hrdle akonečníku tvoří tato vrstva střevního hlenu ochrannou bariéru. Rostlinné látky, které jste snědli, udržuje ve střevě, kam patří, avyužívá cukry vhlenu knavázání apohlcení lektinů. Jste-li fanoušky Star Wars nebo Star Treku, představte si vrstvu hlenu jako aktivovaný silový štít!

Dohromady se jedná oúčinný systém. Nicméně čím více jednotek lektinů se na obranný systém vrhne, tím více molekul cukru ve vrstvě hlenu se vyčerpá, čímž zároveň vzroste pravděpodobnost, že se lektiny dostanou tam, kam chtějí– do živých buněk výstelky střeva. Atady začne jít do tuhého.

První útočná strategie lektinů: Proniknout skrz střevní stěnu

Druhá útočná strategie lektinů: Zmást imunitní systém prostřednictvím molekulárního mimikry

Třetí útočná strategie lektinů: Narušit komunikaci mezi buňkami

Rostlinná strava