Tato monografie vznikla za podpory Ministerstva pro místní rozvoj České republiky v rámci projektu WD-13-07-1 „Sociální kapitál jako faktor ovlivňující regionální disparity a regionální rozvoj“.

Autoři (podle pracoviště):

Česká zemědělská univerzita v Praze

prof. PhDr. Ing. Věra Majerová, CSc.

Ing. Irena Herová

RNDr. Petr Kment, Ph.D.

Ing. Lucie Kocmánková, Ph.D.

Ing. Pavlína Maříková

Ing. Gabriela Pavlíková

Ing. Jiří Sálus

Sociologický ústav AV ČR, v.v.i.

RNDr. Tomáš Kostelecký, CSc.

Mgr. Josef Bernard

Mgr. Věra Patočková, M.A.

PhDr. Jana Stachová, Ph.D.

PhDr. Zdenka Vajdová

RNDr. Jana Vobecká, Ph.D.

Univerzita Karlova v Praze, Přírodovědecká fakulta

doc. RNDr. Luděk Sýkora, Ph.D.

Mgr. Bc. Tomáš Brabec

Mgr. Roman Matoušek

Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Vydání odborné knihy schválila Vědecká redakce nakladatelství Grada Publishing, a.s.

prof. PhDr. Ing. Věra Majerová, CSc.

RNDr. Tomáš Kostelecký, CSc.

doc. RNDr. Luděk Sýkora, Ph.D.

a kolektiv

SOCIÁLNÍ KAPITÁL A ROZVOJ REGIONU

Příklad Kraje Vysočina

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Vydala Grada Publishing, a.s.

U Průhonu 22, 170 00 Praha 7

tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400

www.grada.cz

jako svou 4641. publikaci

Recenzovali:

prof. PhDr. Stanislav Hubík, CSc.

prof. Ing. Jaroslav Macháček, CSc.

Odpovědný redaktor Zdeněk Kubín

Sazba a zlom Milan Vokál

Návrh a zpracování obálky Štěpán Filcík

Počet stran 224

Vydání 1., 2011

Vytiskla Tiskárna PROTISK, s.r.o., České Budějovice

© Grada Publishing, a.s., 2011

ISBN 978-80-247-4093-5

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

E-knihu ve formátu EPUB vytvořil Milan Vokál.

ISBN 978-80-247-7580-7 (ve formátu PDF)

ISBN 978-80-247-7581-4 (ve formátu EPUB)

Úvodem

Věra Majerová

Předkládaná publikace je výsledkem studia teoretických pramenů a empirického výzkumu, finančně podporovaného v letech 2007–2011 Ministerstvem pro místní rozvoj České republiky a vedeného pod označením WD 13-07-1 Sociální kapitál jako faktor ovlivňující regionální disparity a regionální rozvoj (SOFARR). Jeho cílem bylo přispět k poznání vlivu sociálního kapitálu na regionální rozvoj a regionální disparity v Česku.

Rozvoj a kvalita života v obcích, městech, regionech i státech jsou úzce spojeny se vztahy mezi lidmi, vzájemnou důvěrou nebo důvěrou v instituce, tedy s prvky, které jsou pro vznik a budování sociálního kapitálu klíčové. Odlišná úroveň sociálního kapitálu pomáhá vysvětlit, proč se některé regiony úspěšně rozvíjejí a jiné, s podobnými charakteristikami, se jen obtížně vyrovnávají s hospodářskými i sociálními problémy. Každý region i každá lokalita jsou jedinečnými seskupeními tradičních i moderních prvků, jejichž detailní konstelace je neopakovatelná a často i obtížně identifikovatelná. Subtilnost prvků sociálního kapitálu souvisí s proměnlivostí v čase a s jejich vzájemnou provázaností. Vztahy mezi nimi mají někdy kořeny v hluboké minulosti, jindy jsou velice aktuální, ale vždy se prolínají.

Výběr Kraje Vysočina nebyl náhodný. Jeho geografická lokalizace, historický vývoj i současnost napovídají, že se jedná o region, který si zasluhuje pozornost právě proto, že se v některých ohledech poněkud vymyká ostatním regionům i tradičnímu obrazu venkovské oblasti. Nejprve byl vymezen teoretický rámec, ve kterém jsme o sociálním kapitálu, jeho typech, složkách a dimenzích uvažovali. Posléze jsme se pokusili kombinací různých přístupů a technik sběru dat zachytit jeho stav, vývoj a vliv na regionální rozvoj.

Na řešení projektu se podílely tři badatelské skupiny: hlavním řešitelem byla Česká zemědělská univerzita v Praze, zastoupená prof. PhDr. Ing. Věrou Majerovou, CSc., spoluřešitelskými pracovišti pak Sociologický ústav AV ČR, v.v.i., (koordinátor RNDr. Tomáš Kostelecký, CSc.) a Přírodovědecká fakulta UK (koordinátor doc. RNDr. Luděk Sýkora, Ph.D.). Zúčastněná pracoviště reprezentují rozdílné přístupy, zkušenosti a disciplinární zázemí. Tento způsob práce klade značné nároky na projektování výzkumných prací i na interpretační soulad výstupů. Od počátku však existovala shoda v cílech, které byly zadavatelem projektu sledovány – přinést co nejpodrobnější informace o vytváření a diferenciaci sociálního kapitálu v Kraji Vysočina a jeho významu pro zkvalitnění života obyvatel.

Poděkování patří nejen všem spolupracovníkům, ale také představitelům obcí a dalších institucí v Kraji Vysočina, kteří nám ochotně při terénním výzkumu pomáhali. Bez jejich pozitivního přístupu bychom se k podstatným informacím lokálního a regionálního charakteru nedostali. Dík patří i recenzentům za velmi cenné poznámky a komentáře, které byly do definitivní verze rukopisu zapracovány. Výsledkem naší společné práce je kniha, obsahující jak dílčí analýzy různých aspektů sociálního kapitálu v Kraji Vysočina, tak syntetizující pohled na sociální kapitál v tomto regionu a jeho přínos pro regionální rozvoj. Věříme, že předkládaná publikace osloví odborníky, zabývající se regionálním rozvojem a sociálním kapitálem v akademické sféře, i zástupce různých institucí, které se na rozvoji českých regionů podílejí.

1.Sociální kapitál arozvoj regionu

Jana Stachová, Luděk Sýkora, Roman Matoušek

1.1Úvod

Sociální kapitál se objevil vagendě veřejných politik jako důležitý faktor, který usnadňuje „určité akce aktérů vrámci existujících struktur“ (Coleman, 1988: 98). Vposledních letech je diskutován takéjako jeden zvýznamných faktorů lokálního aregionálního rozvoje (Beugelsdijk, van Schaik, 2005; Blažek, Uhlíř, 2002; Raagma, 2002; Hadjimichalis, 2006). Jelikož je sociální kapitál jedním ze znaků apříčin regionálních disparit azároveň je ivýznamným předpokladem regionálního rozvoje, je ho třeba zohledňovat při formulaci regionálních rozvojových politik.

Kapitola nejdříve diskutuje koncept sociálního kapitálu sdůrazem na jeho utváření vrámci sociálních skupin asítí (strukturální stránka sociálního kapitálu) ajeho reflexi vúrovni vzájemné důvěry uvnitř společenských skupin asítí (kognitivní stránka sociálního kapitálu). Rozlišovány adiskutovány jsou složky sociálního kapitálu, tj. vztahy akontakty mezi aktéry sociálních skupin asítí adůvěra vostatní členy skupiny či sítě, celou komunitu nebo společnost ajejí instituce, atypy sociálního kapitálu, vnitroskupinový (svazující), meziskupinový (přemosťující) ahierarchický (spojující). Pozornost je věnována rozmanitým podmíněnostem sociálního kapitálu na úrovni jednotlivců asociální struktury sdůrazem na sociální instituce, dlouhodobost jejich utváření asociálně-kulturní aúzemní ukotvenost. Na závěr je diskutován vztah mezi sociálním kapitálem aregionálním rozvojem sdůrazem na občanskou společnost, podnikatelskou sféru aorganizaci veřejné právy.

Předmětem této kapitoly není přehled rozmanitých teorií sociálního kapitálu ani klasifikací teorií, jejich specifik, podobností aodlišností. Pro takový přehled odkazujeme například na Portese (1998), Halperna (2005) nebo včeštině na Šafra aSedláčkovou (2006). Rozmanité zdroje jsme se nicméně pokusili propojit vpojednání, které směřuje od diskuse podstaty sociálního kapitálu ajeho vnitřní diferenciace (složky atypy sociálního kapitálu) kpodmíněnostem apříčinám utváření sociálního kapitálu ajeho důsledkům pro regionální rozvoj.

1.2Sociální kapitál

Sociální kapitál představuje specifické zdroje (Bourdieu, 1986) nebo hodnotu (Putnam, 2000) vyplývající zkvality ikvantity sociálních interakcí založených na vzájemně akceptovaných pravidlech sociálních vztahů, na důvěře vtaková pravidla ainstituce je zajišťující ana důvěře vostatní aktéry sociální skupiny, sítě či společnosti (Sýkora aMatoušek, 2009). Sociální kapitál je vytvářený, udržovaný arozvíjený sociálními interakcemi (formálními ineformálními) vrámci sociálních sítí, skupin, komunit či celých společností, tj. přenosem asdílením zdrojů, informací, znalostí mezi členy těchto sociálních sítí askupin. Sociální kapitál není, na rozdíl od jiných forem kapitálu (finančního, lidského, kulturního), atributem jednotlivců, ale je vázán na vztahy mezi aktéry. Sociální kapitál je propojením mezi jednotlivými aktéry, které jim umožňuje efektivněji dosahovat společných cílů. Sociální kapitál je nicméně ivlastností společenské organizace sociálního systému. Zahrnuje takové rysy sociální organizace, jako jsou vztahy, interakce akontakty, společně sdílené hodnoty, postoje, pravidla aprocedury,důvěra vostatní občany, instituce acelou společnost či sociální skupinu. Ty „mohou zlepšit efektivnost fungování společnosti tím, že zjednodušují koordinaci akcí“ (Putnam, 1993, s. 167). Existence sociálního kapitálu zjednodušuje vzájemné interakce mezi aktéry ve společnosti, tím snižuje transakční náklady azvyšuje efektivitu celého systému.

Sociální kapitál je individuálním azároveň ikolektivním (skupinovým) zdrojem sloužícím kezvyšování uspokojení jednotlivců isociální skupiny jako celku. Využívání sociálního kapitálu je primárně záležitostí jednotlivců, přináší však prospěch sociální skupině aspolečnosti jako celku. Zájem na formování, udržení arozvíjení úrovně sociálního kapitálu tak mají jednotliví aktéři ispolečnost jako celek. Jednotlivec, který je součástí sociální skupiny (sítě), je schopný ze sociálního kapitálu těžit ve svůj individuální prospěch (Lin, 2001). Takový individuální prospěch však musí být vsouladu (nesmí být vprotikladu) se zájmy celé skupiny. Individuálním zájmem je využívat skupinové zdroje dostupné díkyvytvořeným sociálním vztahům. Skupinovým zájmem je pak společně těžit zindividuálních úspěchů těch, kteří mimo jiné využili isociálního kapitálu vytvářeného mezi členy skupiny. Ne všichni jednotlivci přispívají kformování sociálního kapitálu tak, jak ze společného získávají. Sociální kapitál je navíc jednotlivci využíván nestejnoměrně– někteří mají vrámci sítě přístup kvýznamnějším zdrojům než jiní atuto nerovnováhu se snaží udržovat (Hadjimichilis, 2006). Sociální nerovnosti se tak zpravidla promítají ido nerovnováh vutváření avyužívání sociálního kapitálu (Edwards, Foley, 1998).

Sociální kapitál je vázán na vztahy mezi aktéry, kteří utvářejí sociální systém. Sociální systém je víc než pouhý souhrn prvků, znichž je složen. Významnou částí sociálního systému jsou vazby mezi jeho jednotlivými prvky. Vazby propojují jednotlivé aktéry ajejich ekonomický, lidský akulturní kapitál do celého sociálního systému. Sociální kapitál je relační složkou integrující jednotlivé aktéry do sociálních skupin (od rodiny po společnost) aumožňující jim vrůzné arozmanité míře využívat zdroje, jimiž disponují idalší aktéři ve skupině. Sociální skupinu integrují podobné zájmy asdílené hodnoty konkretizované ve vzájemnýchinterakcích, jež aktéry propojují do sociálních sítí. Vazby vrámci sociální skupiny mohou být nepřímé, založené na společně akceptovaných hodnotách avzájemné důvěře. Zahrnují však ikonkrétní, přímé, často utilitárně zaměřené interakce mezi konkrétními aktéry. Sociální sítě mohou být utvářeny nejen vrámci sociálních skupin; mohou zahrnovat iaktéry zrůzných sociálních skupin. Sociální kapitál se utváří aje udržován jak na základě životních hodnot sdílených areprodukovaných vrámci sociálních skupin, tak na základě přímých acílených interakcí mezi aktéry stejných iodlišných sociálních skupin.

O definici, měření aoperacionalizaci sociálního kapitálu probíhají neustálé diskuse. Sociální kapitál je považován za multidimenzionální koncept. Například podle definice, kterou pro své výzkumy sociálního kapitálu využívá Světová banka, se sociální kapitál vztahuje kinstitucím, vztahům anormám, které utvářejí kvalitu akvantitu sociálních interakcí ve společnosti. Podle definice OECD je sociální kapitál tvořen sítěmi asdílenými normami, hodnotami aporozuměními, jež ulehčují kooperaci uvnitř imezi skupinami (Harper, Kelly, 2003).

Sociální kapitál je mnohostranným akomplexním (Portes, 1998). Lze identifikovat několik vzájemně se prolínajících dimenzí (viz např. Halpern, 2005; Johnson, Soroka, 2001). Za důležité považujeme rozlišení složek sociálního kapitálu, tj. jeho kvalitativně odlišných aspektů. Za hlavní složky sociálního kapitálu považujeme:

•vztahy akontakty mezi aktéry sociálních skupin asítí,

•důvěru kostatním členům skupiny či sítě, celé komunitě nebo společnosti ajejím institucím.

Vztahy adůvěru vrámci skupiny a/nebo sociální sítě upravují sdílené arespektované hodnoty, normy asankce, jež někteří autoři považují za samostatné složky sociálního kapitálu. Jde ale spíše ostrukturální stránky společnosti, které jsou výsledkem sociálních interakcí azároveň prostředím, vněmž interakce nadále probíhají.

Při studiu funkce sociálního kapitálu při utváření struktury společnosti, sociálních skupin ajejich vzájemných vztahů je vhodné rozlišovat hlavní typy sociálního kapitálu, jež vyplývají zkvalitativní různorodosti interakcí vrámci sociálních skupin asítí amezi nimi. Jde o sociální kapitál:

•vnitroskupinový (v literatuře označován jako „bonding“),

•meziskupinový („bridging“),

•hierarchický („linking“) (Šafr aSedláčková, 2006, používají překlad termínů jako svazující, přemosťující aspojující sociální kapitál).

Důležité je vnímat azohlednit rozsah skupiny, kde je sociální kapitál utvářen, tj. zda se týká rodiny, sociálních skupin nebo společnosti jako celku. Sociální kapitál utvářený vrámci rodiny není možné zaměňovat se sociálním kapitálem spojujícím zaměstnance vdopravě. Sociální kapitál hraje významnou roli ivjednotlivých oblastech společenského rozvoje, například ve školství, zdravotnictví nebo soudnictví. Jinou dimenzí je rozlišovat sociální kapitál utvářený vrámci občanského, privátního aveřejného sektoru asamozřejmě mezi nimi. Sociální kapitál je strukturován vmnoha dimenzích tak, jak je strukturována sama společnost. Sociální kapitál má idimenzi měřítka, vněmž je utvářen: pokud pomineme rodinu, sociální kapitál se utváří vsociálních skupinách, sítích aspolečenstvích na místní, regionální, národní avposledních desetiletích inadnárodní, vnašem případě evropské, aglobální úrovni. Vneposlední řadě nesmíme zapomenout na teritoriální ukotvenost sociálních skupin asítí arozlišovat mezi sociálním kapitálem komunit obývajících městskou čtvrť, sociálním kapitálem utvářeným vrámci obce, regionu, státu inadnárodního uskupení, jakým je Evropská unie. Každý jednotlivec přitom může být součástí celé řady skupin arovin utváření sociálního kapitálu.

1.3Složky sociálního kapitálu: sociální interakce adůvěra

Přestože existuje velká rozmanitost složek sociálního kapitálu, lze se shodnout na tom, že se sociální kapitál vztahuje ksociálním vazbám, které ulehčují koordinaci akooperaci mezi lidmi. Přímé inepřímé, formální ineformální sociální interakce vedou kutváření arozvoji sociálních institucí, norem asdílených hodnot. Složky sociálního kapitálu jsou jednak strukturální povahy, sem patří například přímé interakce vsociálních sítích, asociokulturní povahy, například generalizovaná důvěra anormy reciprocity (Stolle, 2003). Šafr aSedláčková (2006) přejímají Uphoffovo (1999) rozlišení kognitivní astrukturální složky sociálního kapitálu. Strukturální kategorie představují různé formy sociální organizace (pravidla, procedury, sociální sítě atp.), zatímco kognitivní kategorie je odvozena od mentálních procesů aidejí udržovaných kulturou (normy, hodnoty, přesvědčení apostoje). Hlavní složky, tj. kvalitativně odlišné, ikdyž vzájemně propojené, aspekty sociálního kapitálu představují:

•vztahy akontakty mezi aktéry sociálních skupin asítí,

•důvěra vostatní členy skupiny či sítě, celou komunitu nebo společnost ajejí instituce, včetně hodnot, norem asankcí (Stachová, 2007; Stachová akol., 2009).

První ze základních složek sociálního kapitálu jsou vztahy akontakty mezi aktéry sociálních skupin asítí. Lin (1999, 2001) zdůrazňuje zdroje zakořeněné vsociální síti aktéra, jak aktér těchto zdrojů využívá, jak zdroje strukturálně zakotvené vtěchto sítích získávají na hodnotě, jak jsou distribuovány ve společnosti, jak jsou ve společnosti rozložené možné přístupy ktěmto zdrojům, ajak jsou tyto zdroje mobilizovány. Za důležitou organizační složku společnosti, kde dochází kutváření sociálního kapitálu, jsou považovány například sítě občanské angažovanosti. Členství vdobrovolných sdruženích asociální sítě vnich produkované jsou významným zdrojem pro kolektivní prosazování skupinových cílů ve společnosti (Putnam, 1993; Paxton, 1999). Dobrovolná sdružení fungují jako „školy demokracie“: mezi svými členy pomáhají kultivovat spolupráci mezi sobě blízkými avytvářet občanské postoje, což může ulehčit následné spolupráce mezi různými částmi společnosti, vést ke kontaktům mezi skupinami navzájem nebo mezi sdružením aveřejnými institucemi na centrální ilokální úrovni (Torpe, 2003). Existují ale idalší amnohdy důležitější zdroje sociálního kapitálu ve společnosti, než jsou dobrovolná sdružení. Sociální kapitál je totiž mnohem širší aobecnější kategorií než občanská společnost azahrnuje všechny typy vztahů ve společnosti, nejen veřejné aktivity vdemokratických komunitách (Howard, 2003). Sociální kapitál primárně vzniká sociálními interakcemi vrodině, ve škole, na pracovišti či vkomunitě spíše než vdobrovolných organizacích, ve kterých jedinec ve srovnání spředešlými tráví podstatně méně času. Rovněž tak je sociální kapitál produkován vrámci neformálních kontaktů asítí přátel (Stolle, 1998).

Druhou složkou sociálního kapitálu je vzájemná důvěra mezi členy sociální skupiny, sítě, společenství nebo společnosti, důvěra kinstitucím, které si společnost vytváří kregulaci vztahů mezi svými členy (včetně hodnot, norem asankcí), aobecná důvěra ve fungování společnosti jako celku. Jde okognitivní stránku sociálního kapitálu. Důvěra se projevuje na několika úrovních sociální struktury, od důvěry mezi dvěma jedinci až po důvěru jedince ve skupinu nebo společnost ajejí instituce. Důvěra je do jisté míry formována také mezi sociálními skupinami acelými společnostmi. Důvěru můžeme rozdělit na partikularizovanou ageneralizovanou. Partikularizovaná důvěra vzniká mezi členy určité sociální sítě (sociální skupiny) na základě přímých zkušeností vyplývajících zkonkrétních interakcí. Generalizovaná důvěra je obecnou, sdílenou důvěrou členů sociální skupiny vostatní členy skupiny, zpravidla vcelou společnost, její instituce ajejich fungování. Důvěra (nebo nedůvěra) je důsledkem konkrétních interakcí azároveň další interakce ajejich kvalitu podmiňuje.

Důvěra reflektuje očekávané chování druhých. Utváří se osobní ikolektivní systematickou zkušeností. Vyšší míra sociálních interakcí přitom zpravidla prohlubuje vzájemnou zkušenost amůže zvyšovat vzájemnou důvěru (samozřejmě záleží na charakteru vztahů). Vyšší frekvence ahloubky interakcí je přitom obvykle dosahováno mezi kulturně podobnými jedinci sblízkým sociálně-ekonomickým postavením. Na druhou stranu mohou významné obohacení přinášet iinterakce sodlišnými kulturami, pokud jsou založené na rovném postavení avzájemně výhodné spolupráci.

Sociální důvěra je primárně „obsažena“ uvnitř sociálních sítí askupin. Existuje na několika úrovních sociální struktury, od individuální důvěry mezi dvěma jedinci, přes důvěru jedince vsociální skupiny, organizace či instituce až po obecnou důvěru ve společnost jako celek. Společnost se skládá ze sociálních skupin asociálních sítí vrámci skupin askupiny propojujících (rodina, národ, komunita, organizace, zájmová skupina, občanské sdružení), jež jsou ve vzájemné interakci aneustálém prolínání. Podle povahy sítí ve společnosti acharakteru interakcí mezi nimi vzniká (nebo vněkterých případech nevzniká) generalizovaná ainstitucionální důvěra. Důvěru je tak nezbytné chápat vposloupnosti od dílčí důvěry mezi konkrétními jedinci přes důvěru vúzkých sociálních skupinách asítích po obecnou důvěru ve společnost jako celek ainstituce, jež tento celek regulují areprezentují.

Významnou dílčí složkou sociálního kapitálu je institucionální důvěra, tj. důvěra vnejrůznější instituce společnosti, včetně politických. Kvalita služeb poskytovaných státem či obecní aregionální samosprávou, zdravý vztah politik–občan, spravedlivé politické aspolečenské instituce– to vše ovlivňuje institucionální apolitickou důvěru, která výrazně ovlivňuje icelkovou míru generalizované důvěry ve společnosti (Stolle, 2003). Dowley aSilver na souboru respondentů zpostkomunistických zemí ukázali, že důvěra vparlament, vprávní systém aspokojenost svládou ovlivňují celkovou výši sociální důvěry. Také angažovanost vdobrovolných organizacích je spojena svyšší důvěrou vpolitické instituce (Putnam, 1993; Dowley aSilver, 2003). Na souboru regionálních českých elit byla prokázána velmi silná souvislost mezi generalizovanou důvěrou adůvěrou vnejrůznější instituce ve společnosti, ato jak instituce politické, tak instituce veřejné (Stachová, 2005). Oproti tomu existují inázory, že sociální kapitál je spíše záležitostí bezprostředních osobních vazeb mezi lidmi než formálních vztahů kvládním institucím apolitikám (Onyx aBullen, 2001).

Úroveň generalizované důvěry je podmíněná idalšími aspekty jako spokojenost se životem, pocit kontroly nad vlastním životem aoptimismus (Uslaner, 2003). Na rozvoj generalizované důvěry má silný vliv výchova vdětství, otevřené rodinné prostředí, vztahy vkomunitě či sousedství. Úroveň vzdělání apříjmů rovněž přispívají kvýši hladiny důvěry jednotlivce ve společnost. Vzdělání rozšiřuje obzory, přispívá kpřijímání jinakosti, proto umožňuje snadnější přemosťující vazby azvyšuje tak igeneralizovanou důvěru. Velmi silná korelace existuje rovněž mezi důvěrou apříjmovou nerovností. Občané, kteří vidí svoje spoluobčany jako sobě rovné zhlediska příjmů, jsou ochotni lidem více důvěřovat, ikdyž je osobně neznají (Stolle, 2004).

1.4Typy sociálního kapitálu

Typy sociálního kapitálu vyplývají zkvalitativní různorodosti interakcí vrámci sociálních skupin asítí amezi nimi. Základní je rozdělení na tzv. silné aslabé vazby (strong ties / weak ties). První znich tvoří pevné ablízké vztahy dobře propojené sociální sítě nebo integrované sociální skupiny. Ve společnostech ale existují ivolnější svazky propojené slabšími vztahy (Granovetter, 1973). Silné svazující (bonding) vztahy zpravidla existují mezi lidmi se stejnými charakteristikami, vhomogenních skupinách, zatímco slabší přemosťující (bridging) interakce překlenují sociální skupiny lišící se sociálními charakteristikami, například socioekonomickým postavením, genderem, náboženstvím, etnicitou nebo politickou orientací (Wuthnow, 1998; Stolle, 1998).

Sociální kapitál je charakteristikou složitě vnitřně strukturované společnosti skládající se znepřeberného množství sociálních skupin, sítí aspolečenství. Kvalitativní různorodost vazeb charakterizuje nejen vztahy ainterakce mezi jednotlivci zapojenými vrámci sítě či skupiny, ale také vazby mezi sítěmi vrámci sítí vyšší úrovně akomplexity. Vazby ainterakce mohou být reciproční ihierarchické, horizontálně vedené na stejné úrovni ivertikálně propojující jednotlivé hierarchické úrovně sociálních systémů. Ztohoto hlediska se také rozlišují základní typy sociálního kapitálu, mezi něž patří sociální kapitál vnitroskupinový (bonding), utvářený interakcemi mezi členy sociální skupiny, meziskupinový (bridging), formovaný vrámci sociálních sítí integrujících členy zrůzných sociálních skupin, ahierarchický (linking), propojující sociální skupiny či společenství nižší úrovně na klíčové aktéry svýraznou mocí vhierarchicky nadřazených sociálních systémech (Putnam, 2000; Halpern, 2005; zde použitá terminologie je přejatá ze Sýkora, Matoušek, 2009). Jeden aktér přitom může působit ve více sociálních skupinách, komunikovat sdalšími sociálními skupinami azajišťovat vnitroskupinové, meziskupinové ihierarchické vazby. Představme si například senátora zvoleného za určitou oblast, který je profesí lékař azároveň se angažuje ve vybraném vrcholovém sportu. Vedle vazeb je tak při studiu sociálních sítí amechanismů utváření, udržování avyužívání sociálního kapitálu nutné věnovat pozornost aktérům, kteří vsociálních skupinách aspolečnosti hrají klíčovou roli.

Vnitroskupinový (bonding) sociální kapitál je založený na silné vnitřní skupinové loajalitě avysoké partikularizované důvěře uvnitř skupiny. Vnitroskupinový sociální kapitál vzniká na mikroúrovni sociálních skupin, jako je například rodina, klan nebo uzavřená sousedská komunita. Stejně tak je oněm možné hovořit ina úrovni národa či státu. Umožňuje vnitřní organizaci skupiny aspolečnosti, pomáhá jejím členům prosazovat své zájmy vůči ostatním skupinám aspolečnostem avyrovnávat se svlivy přicházejícími zvenčí, včetně případného ohrožení. Silné vnitroskupinové vazby souvisí svysokou hladinou partikularizované důvěry asilnou vnitřní skupinovou loajalitou. Vedle pozitivních důsledků (např. rodina pomáhá najít práci svému členu, který ji ztratil; regionální patriotismus podporuje podnikání vregionu) se mohou projevovat inegativní důsledky (např. vztahy jsou zneužívány pro zvýhodňování členů rodiny, přátel či stranických kolegů anabourávají tak konkurenční prostředí). Může docházet ikutváření uzavřených skupin, které se vyznačují antagonismem vůči jiným sociálním skupinám uvnitř společnosti jako celku aobracejí se proti formování širší občanské komunity (Torpe, 2003) atím poškozují celospolečenský sociální kapitál, kde významnou roli hraje meziskupinový sociální kapitál.

Meziskupinový (bridging) sociální kapitál přemosťuje jednotlivé relativně samostatné sociální skupiny. Umožňuje výměnu informací avzájemných služeb aposiluje schopnost skupin sdružovat se akooperovat při snaze oprosazení společných cílů. Tento typ kapitálu je zpravidla považován za pozitivní zhlediska společenského rozvoje, protože přenáší rozvojové impulsy mezi skupinami. Bývá však založen spíše na slabších ačasto nestálých vazbách. Ty však procházejí skrze rozmanité sociální skupiny, seznamují lidi snejrůznějšími názory apohledy na svět, vedou květší toleranci apomáhají utvářet aupevňovat vzájemnou důvěru vširší společnosti. Meziskupinový sociální kapitál tak přispívá kcelospolečenské integritě aformování tolerantní občanské společnosti. Meziskupinový sociální kapitál má zpravidla pozitivní roli pro zapojené sociální skupiny aspolečenství. Vpřípadě existence nezapojených avyčleněných sociálních skupin však jeho neexistence nebo záporný vztah mezi některými skupinami může posilovat nerovnosti adisparity mezi „zapojenými“ a„nezapojenými“ aktéry zrůzných sociálních skupin aregionů.

Sociální kapitál hierarchicky propojující sociální skupiny či společenství nižší úrovně na klíčové aktéry svýraznou mocí vhierarchicky nadřazených sociálních systémech (linking) umožňuje místním či regionálním společnostem využívat jisté výhody díky vertikálním vazbám na instituce (politické, administrativní aorganizační) na vyšší teritoriální úrovni (zpravidla regionální, národní nebo nadnárodní). Obvykle jde ohierarchické vztahy mezi aktéry zastávajícími rozdílné mocenské pozice. Takové propojování jim umožňuje efektivněji využívat existující zdroje, výměnu informací, adává jim také větší prostor pro případné ovlivňování národních anadnárodních politik.

Zatímco sociální kapitál menších, kompaktních avnitřně homogenních sociálních skupin je zpravidla založen na silných vnitroskupinových vazbách ainterakcích mezi lidmi se stejnými či podobnými charakteristikami, společnost jako celek je provázána volnějšími aslabšími meziskupinovými vztahy ainterakcemi, jež horizontálně překlenují odlišné sociální skupiny, aorganizačně integrována vertikálně orientovanými vztahy mezi osobnostmi zastupujícími sociální skupiny vrůzných mocenských pozicích, jež jsou součástí sociálních sítí na vyšší úrovni. Některé společenské skupiny mohou být značně uzavřené avytvářet vysokou hladinu personalizovaného sociálního kapitálu, který zpravidla není široce veřejně sdílený (např. různé extremistické skupiny). Jiné sociální skupiny se spíše zaměřují na vytváření přemosťujících společenských vazeb aposilování tvorby kolektivní formy sociálního kapitálu (Stolle aRochon, 1998).

1.5Podmíněnosti utváření sociálního kapitálu

Utváření, reprodukce avyužití sociálního kapitálu je dáno schopností lidí asociálních skupin vytvářet vazby na jiné aktéry ve skupině nebo společnosti, kvalitou vazeb sloužících pro přenos avzájemné sdílení disponibilních zdrojů kapitálu (podmíněných důvěrou aochotou zdroje sdílet) az toho vyplývající přístup ke zdrojům druhých vrámci rodiny, sociální skupiny, sociální sítě či společnosti. Pro uplatnění sociálního kapitálu vsociálních interakcích je nezbytný přístup ke zdrojům ostatních lidí asdílení zdrojů vrámci sociální struktury skupiny nebo společnosti (Lin, 2001). Nerovné rozdělení zdrojů mezi jednotlivce askupiny vede kpotřebě vzájemné interakce scílem využívání potřebných zdrojů, jimiž jedinec či skupina nedisponuje, nemá je dostatečně rozvinuté nebo jich má nedostatek. Pro poznání sociálního kapitálu je důležité vědět, kdo aským je lépe schopný vytvářet sociální sítě, sociální skupiny, zjakého důvodu, kčemu má díky participaci vsíti či skupině přístup aco sám nabízí. Velmi důležité je přitom prostředí, které zasíťování umožňuje azlepšuje jeho fungování. Jde především ospolečenské instituce, normy, sankce ato, jak ovlivňují možnosti lidí vzájemně interagovat avyužívat své zdroje, čímž mohou rozvoj sociálního kapitálu podporovat, nebo mu naopak klást bariéry.

Vzhledem ke komplexní podmíněnosti sociálních jevů aomezenému prostoru vtéto kapitole můžeme pouze naznačit základní stránky jinak širokého spektra vlivů, které ve vzájemném spolupůsobení ovlivňují vznik areprodukci sociálního kapitálu na úrovni společnosti vregionech při vztahu klokalitám tvořících region aknárodnímu státu, kam region patří. Dosažená úroveň sociálního kapitálu vkonkrétních lokálních, regionálních nebo národních společnostech je ovlivněna širokým vějířem níže diskutovaných vlivů apodmíněností, které se vregionech projevují ve svém spolupůsobenírůznou intenzitou avytváří tak regionálně specifický kontext formování sociálního kapitálu.

Na individuální úrovni je schopnost lidí asociálních skupin vytvářet vazby na jiné aktéry ve skupině nebo společnosti ajejich prostřednictvím sdílet společné zdroje ovlivněna jejich orientací ve složitě strukturované společnosti při využívání abstraktních institucí, které si moderní společnost vytváří pro koordinaci narůstající dělby práce ausnadnění svého dalšího rozvoje. Schopnost generovat avyužívat sociální kapitál je do značné míry dána úrovní vzdělání akomunikačními dovednostmi při zvládání informačních technologií. Vzdělání je proměnnou, která je nejjednoznačněji korelována svýší sociálního kapitálu adůvěry. Vedle toho, že je vyšší úroveň dosaženého vzdělání spojována súrovní sociálního kapitálu, platí iobrácená podmíněnost, kdy vysoký sociální kapitál znamená lepší přístup ke kvalitnímu vzdělání (Stachová, 2007; Kučerová, 2011).

Vzdělání těsně souvisí súrovní příjmů avětší spokojeností zdůvodu lepších podmínek pro realizaci vlastních cílů. Vyšší příjmy rovněž umožňují větší mobilitu atím ischopnost poznávání jiných kultur avytváření přemosťujících vazeb. Vyšší příjmy jsou obvykle dosahovány vtakových pracovních pozicích, které umožňují nebo přímo vyžadují vytváření avyužívání sociálního kapitálu ačastější kontakty srůznými lidmi. Vyšší vzdělání zároveň pomáhá lépe využívat sociální kapitál, ať již díky schopnosti využívat informační technologie, nebo lépe identifikovat zdroje. Naopak, nízký stupeň dosaženého vzdělání je vedle nižšího sociálního kapitálu spojen také snejistým postavením na trhu práce, které se projevuje například nedobrovolnými částečnými úvazky nebo pracovními smlouvami na dobu určitou (Keller, 2010). Vyloučení ztrhu práce pak ssebou nese ztrátu řady kontaktů, změnu kulturních návyků, negativně ovlivňuje psychický stav amůže vést až ksociálnímu vyloučení (Mareš, 2002). Důvěra asociální kapitál jsou tedy významnou funkcí socioekonomického postavení.

Srozvojem masovosti vysokoškolského vzdělání nicméně kobdobnému růstu sociálního kapitálu nedošlo (Helliwell, Putnam, 1999). Keller (2010) upozorňuje, že zatímco vysokoškolský diplom představoval před několika desetiletími záruku společenského postavení, současná neoliberální společnost vedla ktakovým společenským nesouměřitelnostem, vnichž se zcela vytratil význam vzdělání středních vrstev pro možnost zlepšení jejich společenského postavení aprosazení se mezi elity. Individuální charakteristiky je tak nezbytné vždy vnímat ainterpretovat vkontextu celkové struktury společnosti asociálních nerovností.

Význam sociální struktury pro rozvoj sociálního kapitálu zdůrazňuje například Lin (2001). Vysoce hierarchizovaná společnost smalým počtem osob ve vyšších vrstvách není tak přístupná provytváření oboustranně výhodných vertikálních vazeb, tj. využívání hierarchického sociálního kapitálu, ani pro utváření vztahů abudování aliancí mezi sociálními skupinami vnižším společenském postavení, atudíž přemosťujícího sociálního kapitálu. Výzkumy naopak ukazují vyšší úroveň sociálního kapitálu ve státech srelativně nízkými sociálními rozdíly, jako je Nizozemí nebo Švédsko (PIU, 2002). Sociální nerovnosti ajejich růst, nebo naopak pokles ovlivňují izměny sociálního kapitálu (Halpern, 2005).

Interakce jsou nejpravděpodobnější mezi lidmi spodobným životním stylem aspolečenským postavením, tj. jinými slovy spodobnými socioekonomickými charakteristikami. Interakce lidí, kteří mají vzdálené pozice vsociální struktuře, vyžaduje vyšší úsilí při překonávání bariér aje méně pravděpodobná (Lin, 2001). Pro rozvoj sociálního kapitálu je proto důležitá sociální akulturní blízkost. Některé empirické studie poukázaly na to, že vnárodnostně heterogenních oblastech je úroveň sociálního kapitálu nižší (PIU, 2002).

Vytváření sociálních vazeb aúroveň interakcí sloužících ke vzájemnému obohacení ovlivňují společenské instituce ve smyslu formálních ineformálních norem asankcí, hodnotová orientace společnosti adlouhodobá historická kulturní zkušenost sinstitucemi ahodnotami vrodině aspolečnosti. Zejména důraz na otevřenou občanskou společnost je považován za zásadní pro formování vzájemné důvěry, sdílení zdrojů atak utváření sociálního kapitálu. Putnam (1993) například zdůrazňuje několik století přetrvávající vliv odlišných kulturních aspolečenských vzorců ainstitucí při vysvětlování rozdílů vsociálním kapitálu aekonomickém rozvoji mezi severní ajižní Itálií (kontrastuje otevřenou občanskou společnost severu auzavřené rodinné vazby na jihu). Historické kulturní ainstitucionální podmíněnosti sociálního kapitálu hrají roli ivkratších obdobích několika desetiletí, kdy došlo kdramatickým společenským proměnám. Příkladem je přetrvávání neformálních sítí vzniklých za komunismu ajejich vliv na utváření postkomunistických společností (Frič, 2008). Sociální instituce asociální vazby jsou zpravidla prostorově ukotveny vkonkrétních regionech. Některé oblasti však mohou procházet poměrně dramatickými změnami populací aspolečnosti. Rezidenční stabilita je tak další zvýznamných strukturálních podmínek udržování sociálního kapitálu (Jančák akol., 2008). Kvytváření areprodukci silných vztahů avzájemné důvěry dochází spíše ve stabilním prostředí při opakované aočekávané interakci stejných obyvatel.

Podmínky pro utváření sociálního kapitálu ovlivňují vývojové trendy ve fungování společnosti. Význam sociálních vazeb se mění vkontextu stále více se propojující společnosti, vníž je život jedince, komunit acelých společností výrazněji závislý na jejich zapojení apozici ve společenské dělbě práce. Důležitý je například vliv dělby práce na narůstající geografický rozměr lidských činností anarůstající prostorové oddělení bydlení, práce atrávení volného času. Putnam (1993) vtéto souvislosti upozorňuje na hrozbu nedostatku času na sociální interakce způsobený velkou časovou náročností dojížďky do zaměstnání nebo za službami. Podobný vliv má také rozšíření televizní zábavy (PIU, 2002) nebo vposledních letech počítače ainternetu při trávení volného času. Významným kontextem posunujícím možnosti sociálního kapitálu ajeho uplatnění představujínadnárodní aglobální integrační procesy, kdy „místní události jsou formovány událostmi dějícími se na míle daleko anaopak“ (Giddens, 1990: 64) alokality aregiony se stávají součástí „rozsáhlé sítě sociálních vztahů azkušeností, znichž většina je vytvářena vmnohem rozsáhlejším měřítku, než představuje lokalita samotná“ (Massey, 1993: 66). Sociální kapitál je vsoučasnosti utvářen avzájemně podmíněn vměřítcích od rodiny přes lokální komunity, národní státy až po globální společnost.

1.6Sociální kapitál arozvoj regionu

Sociální kapitál má vliv na ekonomický růst avyspělost. Sociální sítě ajejich funkčnost adůvěra ve společnosti avjejí normy přispívají kefektivnímu fungování trhů. Výzkumy prokázaly, že úroveň sociálního kapitálu, respektive jeho dílčích složek pozitivně koreluje stempem ekonomického růstu. Vpřípadě participace vorganizacích občanské společnosti to potvrzují Raiser akol. (2001), udůvěry mezi lidmi navzájem imezi lidmi ainstitucemi Uslander (2004) aobdobné souvislosti zjistili na úrovni obcí iSchafft aBrown (2000) vMaďarsku nebo Cusack (1999) vNěmecku. Nízká úroveň sociálního kapitálu, nedůvěra anespolupráce mohou naopak vést ke ztrátě konkurenceschopnosti (Lindkvist, 2010). Na druhou stranu hospodářská situace vregionu, ekonomická vyspělost arůst ovlivňují sociální kapitál prostřednictvím příjmů jednotlivců, jejich zaměstnanosti respektive nezaměstnanosti, ataké například strukturou příjmové nerovnosti nebo kvalitou nabídky služeb aživotního prostředí. Ekonomická vyspělost,růst aúroveň, kvalita, tvorba avyužívání sociálního kapitálu jsou navzájem oboustranně provázány.

I tak je region aregionální společnost značně heterogenní. Podílení se na utváření sociálního kapitálu je různorodé avšichni také nemají stejný přístup kexistujícímu sociálnímu kapitálu. Někteří aktéři mají díky svému postavení vsociální struktuře aosobnostním vlastnostem přístup do většího počtu sítí, případně sítí rozsáhlejších, které vsobě obsahují více využitelných zdrojů. Pro rozvoj regionu má přitom mimořádný význam propojení aktérů spřístupem k„vnějším“ sociálním sítím sostatními aktéry vregionu (Sýkora, Matoušek, 2009). Interakcí vnitřních podmínek regionu svnějším prostředím se utváří postavení regionu vrámci komplexní geografické organizace společnosti.

1.7Závěr

Literatura