Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Tato kniha má sloužit pouze jako zdroj informací. Informace uvedené v této knize nemají sloužit jako nahrážka konzultace s lékařem nebo odborníkem na hubnutí, cvičení nebo jiné zdravotní programy. Informace v této knize by měly být aktuální k datu vydání. Autor a vydavatel se zříkají zodpovědnosti za případné újmy způsobené nevhodným užitím informací obsažených v této knize.

Charlotte Cho

Tajemství krásy Korejek

Kroky pro zdravou a zářivou pleť

Přeloženo z anglického originálu The Little Book of Skincare, vydaného William Morrow, HarperCollins Group, 2015. All rights reserved.

Přeložila Anna Štorkánová

Vydala GRADA Publishing, a. s., pod značkou Alferia

U Průhonu 22, 170 00 Praha 7

tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400

obchod@grada.cz, www.grada.cz

jako svou 7214. publikaci

Sazba Magda Kadlecová

Ilustrace Gemma Corell

Jazyková redakce Ivana Šelešovská

Odpovědná redaktorka Lenka Kubelová

Vytisklo Tisk centrum s.r.o.

Czech edition © GRADA Publishing, a. s., 2018

Copyright © Charlotte Cho, 2015

Translation © Anna Štorkánová, 2019

ISBN 978-80-271-2001-7 (ePub)

ISBN 978-80-271-0678-3 (pdf)

ISBN 978-80-247-4175-8 (print)

Věnováno mým rodičům, kteří mi dali Koreu a Ameriku a to nejlepší z obou světů

Úvod

Myslela jsem si, že jsem posedlá krásou, ale pak jsem poznala Soul.

Soul dýchá krásu a jeho vzduchem je péče o pleť. V Koreji máte pocit, že ať se podíváte kamkoli, záplava výrobků nabízí příslib bezchybné svěží pleti. Stačí se podívat na porcelánové tváře kolemjdoucích na chodníku, abyste pochopili, že to není falešná reklama.

Jako rodačka z Kalifornie jsem se hned po škole stěhovala na druhý konec světa, do Jižní Koreje. Hned po příjezdu jsem zažila pleťový kulturní šok. Západní kultury považují péči o pokožku asi za tak zábavnou jako čištění zubů: je to jen další každodenní úkon, který se musí rychle odbýt, než si jdete lehnout. Ale v Koreji si máte péči o pleť užívat. Nejde tu jen o krásu nebo marnivost, je to investice do vaší celkové pohody. Brzy jsem pochopila, že žiju v zemi, kde péče o pleť nespočívá jen v přípravcích na poličce v koupelně, ale v duševním postoji, který se promítá do vašeho stylu života, od jídla, které jíte, po šaty, které nosíte.

Moje osobní cesta k pochopení korejské péče o pleť mě přinutila uvěřit. A když jsem odjížděla ze Soulu, odvážela jsem si s sebou vášeň podělit se o vše, co jsem se naučila. To mě vedlo k založení vlastní webové stránky a e-shopu Soko Glam o korejském životním stylu a kosmetice a získání kosmetické licence v New Yorku. Díky Soko Glamu jsem mohla vyslechnout osobní příběhy žen (i mužů) různého věku a z různých kultur, kteří se rozhodli držet korejského stylu péče o pleť a navždy tak změnili k lepšímu svou pokožku – i své sebevědomí.

Když se ve Spojených státech řekne slovo pokožka, představíme si spoustu problémů. Když před nějakou důležitou schůzkou vystrčí růžky pupínek nebo si poprvé všimneme vznikajících jemných linek, zažíváme paniku, obavy a lítost. „Bojujeme“ proti akné, snažíme se „vyhladit“ vrásky a „vymýtit“ beďary. Jsme to my proti své pokožce a naším jediným spojencem je bizarní lahvička zázračného krému, která nás téměř vždy zklame.

Náš mozek je plný marketingových nesmyslů, což je mocná kombinace mýtů a mylných představ. Není divu, že lidé stále používají kosmetické přípravky podle věku a pohlaví a věří, že pitím vody své suché pokožce uleví, protože to tak slýcháme po generace.

Čím víc jsem se toho dozvídala o pokožce v rámci svého kosmetického kurzu a čím víc jsem mluvila s lidmi, kteří měli naprostý zmatek v tom, co si koupit nebo jak dané přípravky používat, tím víc jsem byla přesvědčená, že musím všechna svá tajemství o pleti ze Soulu vložit do knihy. Protože by to popravdě nemělo být žádné tajemství.

Proč číst knihu o péči o pleť?

V této knize se s vámi podělím o to, jak se kalifornská holka, jako jsem já, ponořila do korejské kultury krásy a změnila svůj pohled na pleť a péči o ni. Ať už tuto knihu čtete, abyste si poprvé nastavili režim péče o pleť, zlepšili stávající stav pokožky, nebo se jednoduše dozvěděli o přístupu jiné kultury ke kráse, tato kniha vám poskytne tohle všechno a ještě mnohem víc.

Bohužel přečtení této knihy ke zlepšení vaší pleti nestačí, ale neklesejte na mysli – je to první krok. Bude to chtít trochu úsilí z vaší strany, ale já vás při tom povedu za vaši pečlivě hydratovanou ručičku. Budu vás navádět krok za krokem svými dobře střeženými tajemstvími korejské péče o pleť, od ranního a nočního ošetření přes vysvětlení, proč nejenom váš obličej, ale celé tělo potřebuje peeling, až po návod, jak si vybrat a používat ten správný zvlhčující krém. Také vám ukážu, jak dosáhnout nahého líčení, které jsem viděla u žen v ulicích Soulu (a pravidelně na přehlídkových molech v New Yorku a Paříži). Spojím své technické znalosti kosmetičky s radami od soulských kosmetických expertů, abych zodpověděla vaše nejnáročnější otázky ohledně pokožky, a pomůžu vám najít řešení běžných kožních problémů. Vědomosti o korejské péči o pleť změní způsob, jakým uvažujete o své pleti a jak o ni pečujete. Nadšeně si nastavíte svůj vlastní režim, a jakmile se do toho dostanete, péči o pleť už nikdy nebudete chtít zanedbávat.

Pokud máte určité pochyby, mohu vás ujistit, že ze své pleti můžete mít radost. Je to pouze ten největší orgán vašeho těla. Připraveni?

Omně

Korejská tvář, kalifornský styl

Prvních jednadvacet let svého života jsem byla typická losangeleská holka. Byla jsem celý rok opálená, měla jsem blonďatý melír achodila jsem vžabkách. Nosila jsem ustřižené šortky značky Abercrombie & Fitch ak burgeru shranolkami jsem usrkávala vanilkový milkshake. Apochopitelně jsem zbožňovala pláž. Jakmile jsem mohla řídit, vyrážela jsem se sedanem svých rodičů do obchodních center, kam jsem chodila nakupovat za své peníze vydělané prací na pokladně vjedné suši restauraci.

Co se týče ženské krásy, byla jsem samouk. Nechala jsem se ovlivňovat časopisy atím, co jsem viděla na lidech kolem sebe. Na střední škole jsem nosila asymetrické účesy askloněná nad umyvadlem vkoupelně jsem si odbarvovala silné prameny vlasů na blond barvou zpytlíku zakoupenou vdrogerii. Vurčité fázi jsem měla (nebo neměla) nepovedenou trvalou. Trvalá to určitě byla, ale jak moc byla nepovedená, záleželo na tom, koho jste se zeptali. Co se týče líčení, rozhodně jsem se nedržela přírodního vzhledu. Naopak jsem volila přehnaně výrazné černé oční linky apřeháněla jsem to is vytrháváním obočí, abych dosáhla tenké linky á la Angelina Jolie.

Díky své brigádě vrestauraci jsem si mohla dovolit utrácet za pro mě nezbytné zkrášlovací prostředky: palety očních stínů, tekuté oční linky, mazlavé lesky na rty abronzer, aby moje zlatavé opálení krásně zářilo. Moje máma naléhala, ať používám krém na opalování, ale bohužel jsem ji neposlouchala. Opálení bylo vmódě, takže místo ochranného faktoru jsem se namazala urychlovačem opálení skokosovou vůní, abych maximálně využila těch pár hodin strávených na pláži.

Špagety skimči

Jako korejské dítě druhé generace (narodila jsem se vKalifornii, ale vychovali mě korejští rodiče) jsem vsobě spojovala oba světy. Když jsme měli večer špagety, podávalo se knim ikimči. Prvního ledna jsme slavili Nový rok apak ještě čínský nový rok. Ve škole jsem mluvila anglicky, ale doma korejsky. Vtýdnu jsem na hodiny baletu nosila klasickou růžovou sukýnku, ale vsobotu jsem vkorejské škole běhala dokola při tanci buchaechum amávala tradičními pestrobarevnými vějíři spolu sostatními dětmi druhé generace, které byly jako já.

Příležitostně, obvykle vsobotu po korejské škole, mě máma dovlekla do místních korejských lázní, kde jste postávali nazí spolu sdalšími cizími lidmi. Moje starší sestra Michelle si ten výlet do lázní užívala, ale já jsem to nesnášela. Skupinová nahota mě přiměla uvědomovat si vlastní tělo. Sotva mi začínala pučet ňadra ato poslední, co jsem si přála, bylo vystavit je na odiv celému světu.

Moje máma dělala Michelle imně pravidelné přednášky otom, jak je důležité se stranit sluníčka, používat zvlhčující krémy adobře si čistit pleť. Moje starší sestra se skorejskou kulturou ztotožnila víc než já (měla ráda tamější chlapecké kapely) asvědomitě se tím řídila, ale já jako prostřední dítě jsem se urputně snažila dělat pravý opak. Byla jsem odhodlaná razit si svou vlastní cestu achodit spát bez hydratačního krému – adokonce (to snad ne!) bez opláchnutí obličeje – jsem považovala za svou přednost.

Moje nulová péče opleť mě moc nestála, což není nijak překvapivé, ale ve druhém ročníku na střední se mi začalo dělat akné. Existuje jedno korejské přísloví, že když se vám na obličeji objeví akné, znamená to, že jste zamilovaní. Atak když táta uviděl moje pupínkaté čelo, dobíral si mě: „Na kteréhopak chlapce jsi dnes myslela?“

Měla jsem přítele (pst!), atak jsem začala být pověrčivá, že mě můj obličej tak trochu prozrazuje, aproto jsem se rozhodla investovat do „péče opleť“. Vmístní drogerii jsem popadla lahvičku jasně oranžové pleťové vody na akné, kterou používaly všechny moje kamarádky. Věděly jsme, že funguje, protože po ní byla pleť tak pevná asuchá, že člověka skoro bolelo se usmát. Po pár týdnech, když se situace nelepšila, jsem si koupila čisticí polštářky Oxy. Když jste si snimi otřeli obličej, cítili jste silné pálení. Jak říkaly moje kamarádky: Když to štípe, tak to očividně působí.

Nutno podotknout, že můj přechod kpéči opleť se vtéto fázi naprosto zasekl. Nestálo to za ty potíže, apokud mě musel obličej štípat apálit, abych dostala své akné pod kontrolu, byla jsem ochotná přiznat porážku. Péče opleť byla příliš komplikovaná. Připadalo mi, že nikdo zmých známých otom nic neví aani se nenamáhá to zjišťovat. Moje matka oplývala téměř dokonalou pletí ive středním věku, ale nenapadlo mě se jí na to zeptat, protože jak vědí všechny pubertální dívky, mámy ničemu nerozumí!

Na můj bezstarostný přístup měla velký vliv také lenost. Proč bych měla být posedlá dokonalou pletí, když můžu použít korektor, podklad akompaktní make-up, abych to rychle zakryla? Bylo mnohem snazší zakrýt své nedostatky make-upem, než je přimět, aby zmizely. Taky jsem zastávala postoj, že péče opleť se hodí pro starší lidi ajá mám pár desítek let času, než si začnu dělat starosti svráskami.

Čas byl na mé straně, tak jsem investovala do nejnovějšího parfému, který jste museli mít, avšechny mé kamarádky na tom byly stejně. Utrácely jsme tolik za lesky na rty avůně, že na péči opleť už vrozpočtu nic nezbylo, ale bože, jak my krásně voněly!

Můj přístup kpéči opleť se zlepšil, když jsem šla na vysokou školu, ale vydrželo mi to jen chvíli. Vydělávala jsem jako číšnice na spropitném vjedné luxusní restauraci, atak jsem se rozhodla, že využiji svého nového příjmu alehce zakoketuji sdrahými produkty péče opleť. Ale ta lenost mi zůstala. Hned vedle byl Bloomingdale’sa já měla peněz na rozhazování. Byla jsem zahlcená přemírou kosmetických výrobků, jenže dobrosrdečná prodavačka, která měla sama problematickou pleť, přiznala, že taky neví, co mi doporučit. Většina jejích zákaznic byly třicátnice ačtyřicátnice, které si usmyslely, že potřebují nějaký zázračný krém, aby se zbavily vrásek kolem očí nebo napnuly, co vlivem gravitace pokleslo. Ale mně bylo teprve dvacet dva aměla jsem jen vágní představu, že bych se osvou pleť měla lépe starat. Nakonec jsem odešla slahvičkou pleťového tonika za osmdesát dolarů, protože můj zdravý rozum mi říkal, že za takovou cenu to musí být pro mou pleť dobré, ikdyž jsem netušila, na co to vlastně je.

Stím novým tonikem, hydratačním krémem aobčasným rozmazlováním (čištěním pleti vhotelových lázních) jsem měla pocit, že se osvou pleť umím dobře starat, zvláště když jsem se porovnala sdívkami svého věku, které trávily čas mezi regály slíčidly avybíraly si nejnovější řasenku nebo se zabývaly tím, jak jejich zadek vypadá vnejnovějších značkových džínách. Akdo by se jim divil? Proč bychom si měly se svou pletí dělat starosti? Vrásky byly vnedohlednu!

Ikdyž jsem si výborně užila svá pubertální léta vKalifornii, vdospělosti moje existence založená na pobytu na pláži aburgerech ztratila téměř veškeré kouzlo. Vysoká mi připadala jako prodloužená střední ajá začala litovat, že jsem zůstala ve svém rodném městě. Nudilo mě to dokonalé počasí, řady domů se stejnou oranžovo-žlutou fasádou na míle daleko avšechny ty nákupní domy. Tak jsem zabořila svůj beďarovitý nos do skript aodpromovala za pouhé tři roky. Věděla jsem, že odsud potřebuju pryč.

Kult pleti vSoulu

Když jsem odpromovala, začala jsem pracovat vjedné komorní specializované reklamní agentuře vokresu Orange County, ale zůstávala jsem ve střehu, kdyby se objevilo něco jiného. Moje předchozí návštěva Soulu, hlavního města Jižní Koreje arodného města mých rodičů, ve mně vyvolala silnou cestovatelskou horečku. Hned jak jsme přijeli domů, už jsem se tam zase toužila vrátit. Byla jsem přesvědčená, že se můžu dopracovat ke kariéře vSoulu azačít networkingovat slidmi, kteří mají konexe vreklamní branži vKoreji, protože videálním případě jsem tam chtěla žít asoučasně pokračovat ve svém oboru. Zrozmaru jsem odpověděla na inzerát vkorejských anglicky psaných novinách, akdyž už jsem na to skoro zapomněla, přišla mi do schránky pozvánka na pohovor do Samsungu. Opár týdnů později jsem se ocitla na texaské centrále Samsungu vHoustonu, před třemi nejvyššími představiteli firmy, kteří si mysleli, že jsem dokonalá kandidátka na mezinárodní pozici budování vztahů sveřejností. Vzpomínám si, jak jsem se jich skromně ptala, zda nebude problém, že nemluvím plynule korejsky. Kmé úlevě odpověděli, že Samsung je globální společnost stolika bilingvními kolegy, že to nebude žádný problém. Jelikož budu mít na starost veškeré mezinárodní PR projekty, hlavním jazykem bude angličtina.

Ve skutečnosti si myslím, že jsem tu práci dostala, protože na ně udělalo dojem, že jsem si vysokou zaplatila sama adokončila ji za tři roky. VKoreji je totiž zvykem, že rodiče své děti finančně podporují, dokud neuzavřou sňatek, ato včetně financování jejich svatby. Ani za milion let by mě nenapadlo, že výsledkem pohovoru bude pracovní nabídka na druhém konci světa, ale přesně tak to dopadlo. Chtěli, abych pracovala vSoulu. Když jsem si uvědomila, jaká příležitost se mi nabízí stou jednosměrnou letenkou, byla jsem štěstím bez sebe. Kromě toho, co to mohlo znamenat pro mou kariéru, jsem vtom viděla možnost prozkoumat čtvrti, ve kterých vyrostli mí rodiče, ajíst výborné alevné korejské jídlo, kdykoli se mi zachce. Kromě očekávání, že se nacpu pibimbapem, jsem vůbec netušila, do čeho se pouštím.

Když jsem řekla osvých plánech rodičům, byli zmatení, což je jen slabý výraz pro jejich reakci. Hodně toho obětovali, aby mohli opustit Koreu, ave Spojených státech prožili několik osamělých let, dokud se nenaučili anglicky. To všechno proto, aby získali lepší možnosti pro své děti, které tehdy ještě neměli. Ajá po víc než třiceti letech přijdu stím, že to všechno zahodím avrátím se do země, kterou se rozhodli jednou provždy opustit.

Varovali mě, že Soul je uspěchané asilně konkurenční město, což mi dělalo starosti – co když tam nezapadnu nebo vté práci neuspěju? Hodně přátel mi říkalo, že se mi bude stýskat po domově, apředpovídali, že pro mě nebude lehké navazovat nové vztahy.

Měla jsem vKoreji tetu astrýce sjejich dětmi (které jsem sotva znala), akdyž jim moji rodiče řekli, že přijedu, divili se tomu aříkali: „Proč by jezdila do Koreje, když má tak dobrý život vAmerice?“ Přesto jsem nemohla být nadšenější. Byla jsem přesvědčená, že ty roky, které strávím vSoulu – pod blýskavými světly karaoke, nad kouřovým oparem zgrilovaného vepřového ana stezkách podél řeky Hangangu –, budou nejlepší roky mého života.

Když jsem se balila na cestu, snila jsem otom, jak se mi tam bude dvořit místní korejský chlapec shezkými vlasy. Byla jsem si jistá, že náš vztah bude tajný, protože se nepochybně ukáže, že je synem nějakého bohatého předsedy amajitele největšího korejského čebolu (výraz pro „obchodní sdružení“). Plánovala jsem, jak budu bojovat se svou budoucí zlou tchyní, až nakonec láska mezi mnou ajejím synem zvítězí. Bude to přesně jako vtěch korejských televizních seriálech.

Když jsem vSoulu vystoupila zletadla do toho moře lesklých černovlasých hlav, nikdy jsem se necítila být víc doma. Korea, kterou mí rodiče kdysi opustili, byla zemí vzpamatovávající se zchudoby, ale když jsem tam přijela já, bylo to ohnisko energie, zněhož jakoby přes noc vyrašila betonová džungle. Soul se řítil kupředu bleskovou rychlostí, poháněný velkými nadějemi asny milionů lidí, kteří byli odhodlaní jich dosáhnout. Mohla jsem prozkoumávat nekonečné uličky, vstřebávat celou korejskou kulturu anavštěvovat přemíru přívětivých kaváren, kde jsem mohla vysedávat apozorovat lidi. Něco ztoho jsem očekávala, ale brzy mi došlo, že jsem nelačnila jen po nekonečných korejských grilovacích party, ale po docela nové životní perspektivě.

Pak na mě dolehla realita.

VOrange County jsem byla Korejka, ale vSoulu jsem byla jednoznačně Američanka. Aměla jsem zažít svůj první kulturní šok. Bylo mi dvaadvacet, byla jsem opálená, měla blond melír aznalosti korejštiny na úrovni tříletého dítěte. Brzy jsem zjistila, že moje rádoby konverzační korejština je vlepším případě na základní úrovni.

Vzpomínám si na svůj první den vpráci. Bylo to vúnoru, uprostřed zimy. Když jsem se propletla davy lidí vmetru, vpunčochách ahodně úzkých lodičkách, byla jsem naprosto ztracená. Nakonec jsem doklopýtala kté správné budově az personálního mě doprovodili kmému novému šéfovi. Seděla jsem sama vzasedací místnosti, když vešel muž, který se zdál být mladší než můj otec. Jmenoval se pan Hong asprávně jste ho měli titulovat Hong boo-jang-nim, což znamená vedoucí oddělení Hong. Zeptal se mě vkorejštině: „Mluvíte korejsky?“ Odpověděla jsem: „Trochu.“ Pak mi řekl: „Tak vítejte vnašem hong-bo týmu.“ „Aco je to hong-bo?“ zeptala jsem se pokorně.

„Hong-bo znamená vztahy sveřejností,“ vysvětlil mi. To bylo oddělení, které vedl. Oddělení, ve kterém jsem měla pracovat. Asakra. Příležitost udělat dobrý dojem byla ta tam. Bylo vidět, že to panu Hongovi dělá starosti.

Ukázalo se, že navzdory ujišťování těch tří upohovoru většina hong-bo týmu nemluví plynně anglicky, amí noví kolegové se děsili našeho setkání stejně jako já.

VKalifornii jsem trávila hodně času na slunci, takže se většina lidí vSoulu domnívala, že jsem zjihovýchodní Asie. Navíc jsem vnašem týmu byla první člověk ze zahraničí. Když jsem se tam objevila, asi nás všechny překvapilo, jak mezi ně nezapadám: Nevěděli, co si se mnou počít.

Byla jsem však odhodlaná svého pobytu vSoulu využít co nejvíc avěděla jsem, že já se musím přizpůsobit tomu městu, když se ono nehodlá přizpůsobit mně. Zanedlouho jsem začala rychle vstřebávat všechny nové zkušenosti. Apomohlo ito, že mí spolupracovníci si mě okamžitě vzali pod svá ochranná křídla: kolegyně se ke mně chovaly, jako bych byla jejich dávno ztracená sestřenice, kterou vychovali vlci. (Jen tak na okraj: Navzdory tomu nejistému začátku se nám spanem Hongem pracovalo tak dobře, že se stal klíčovým partnerem Soko Glamu poté, co ze Samsungu odešel do důchodu na pozici sangmoonima neboli viceprezidenta.)

Lidé vkanceláři si mě dobírali kvůli mým neupraveným arozcuchaným vlasům. Asetkávala jsem se snechápavými pohledy, když jsem se jim snažila vysvětlit, že mi jde oboho, plážový styl zvlněných vlasů. Považovali mě za barbara, protože jsem neznala základy péče opleť. Asmáli se se mnou (nebo mně), když jsem přiznala, že ani nevím, co to je. Když se mě ptali, jestli jsem byla někdy vlázních nebo na peelingu, zvolila jsem snazší variantu aprostě jsem lhala. Řekla jsem, že jsem tam byla nedávno, přestože ve skutečnosti jsem práh korejských lázní nepřekročila od puberty.

Mí spolupracovníci mi jen tak mimochodem adocela bez obalu říkali: „Ty tvoje kruhy pod očima jsou vidět až odsud“ nebo „Co ti to raší na obličeji?“. Anejradši jsem měla větu: „Prosím tě, učeš si vlasy“, protože to působilo jako nefalšovaná obava omé zdraví.

Asijské rodiny často mluví velmi otevřeně abez zaváhání vám klidně řeknou, že jste přibrala nebo že byste si měla najít přítele. Takže jsem se tím nenechala urazit araději jsem si na tyhle dobře míněné neomalené poznámky zvykla. Přimělo mě to zamyslet se nad svou pletí. Ajelikož jsem se ponořila do korejské kultury po hlavě, začala jsem být také závislá na televizních soap operách. Apřiznávám, že jsem byla (astále jsem) natolik povrchní, že se nechávám ovlivňovat herečkami.

Jejich tváře byly bezchybné, ikdyž jsem se dívala vHD!

Mých pět nejoblíbenějších korejských telenovel:

1. My Love from the Star

2. Reply 1997

3. Reply 1994

4. Full House

5. Coffee Prince

Jak jsem trávila čím dál víc času se svými spolupracovníky mimo kancelář, zjistila jsem, že řada mých kolegyň vypadá mnohem mladší, než kolik jim ve skutečnosti je. Zdálo se, že dokonce imužší kolegové toho vědí opéči opleť víc než já. Nebylo nic nezvyklého, když měl nějaký velice mužný kolega na stole krém na opalování akrém na ruce. Téměř všichni měli svůj osobní zvlhčovač vzduchu, aby jim chladný zimní vzduch příliš nevysušoval kůži. Řady pracovních kójí byly orosené jako pavilon deštného pralesa vZOO astejně tak jejich tváře. Nejenom to, přímo zářily.

Za dveřmi kanceláře byl kult péče opleť stejně dominantní. VSoulu jste na každém rohu našli obchod skosmetikou, ato nepřeháním. Můžete stát na křižovatce vMyeong-dongu ana všechny strany uvidíte stejné obchody. Když jsem šla zpráce pěšky domů, denně jsem procházela kolem tuctů výloh svystavenými krémy apřípravky. Akdyž jste vešli dovnitř, připadali jste si jako včarodějnickém obchůdku plném tajných lektvarů. Měli tam léky na všechno, od přípravků na tmavé kruhy pod očima přes redukování pupínků na bradě aCC krémy, které vaší pleti dodají bezchybný apřirozený vzhled asoučasně chrání vaši kůži, až po malinké gelové kapsle, které se aplikují na nos, abyste se zbavili ucpaných pórů. Probírala jsem se tucty pleťových masek obsahujících rýži, mateří kašičku, nebo dokonce kvasnice! Tyto pleťové masky vbalíčku pro domácí použití stály méně než lístek na metro adíky půvabnému asofistikovanému obalu působily oto lákavěji. Našli jste tam odvary apřísady, onichž jsem nikdy neslyšela, jako krémy sextraktem zplžů, které pomáhají zahladit jizvy po akné, či hadí jed pro zvláčnění azpevnění pleti. Všechno bylo levné ajá vtěch obchodech strávila hodiny, protože mě lákalo vyzkoušet různá složení aotestovat všechny ty směsi. Ikdyž jsem odcházela staškou plnou nových přípravků, vhlavě už jsem měla seznam, co chci vyzkoušet příště.

Table of Contents

Úvod

O mně