Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

MUDr. Jara Hornová, CSc.

Oční propedeutika

Recenzenti:
prof. MUDr. Rudolf Autrata, CSc., MBA
prof. MUDr. Jarmila Boguszaková, DrSc.

Vydání odborné knihy schválila Vědecká redakce nakladatelství Grada Publishing, a.s.

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

© Grada Publishing, a.s., 2011
Cover Photo © allphoto, 2011

Vydala Grada Publishing, a.s.
Cover Design © Grada Publishing, a.s., 2011
U Průhonu 22, Praha 7
jako svou 4576. publikaci
Odpovědný redaktor Mgr. Jan Lomíček
Obrázek 3.7 poskytl MUDr. Jan Krásný.
Sazba a zlom Antonín Plicka
Obrazovou dokumentaci dodala autorka.
Počet stran 104 + 8 stran barevné přílohy
1. vydání, Praha 2011

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

Autorka a nakladatelství děkují společnosti OCULUS, spol. s r. o. za finanční
podporu, která umožnila vydání publikace.

Názvy produktů, firem apod. použité v knize mohou být ochrannými známkami nebo registrovanými ochrannými známkami příslušných vlastníků, což není zvláštním způsobem vyznačeno.

Postupy a příklady v této knize, rovněž tak informace o lécích, jejich formách, dávkování a aplikaci jsou sestaveny s nejlepším vědomím autorů. Z jejich praktického uplatnění ale nevyplývají pro autory ani pro nakladatelství žádné právní důsledky.

ISBN 978–80-247–4087-4

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

ISBN 978-80-247-7190-8 pro formát PDF
ISBN 978-80-247-7191-5 pro formát EPUB

Předmluva

Oční propedeutika má být pomůckou při vyšetřování a posuzování základních klinických nálezů na oku pacienta. Základem pro studium je zopakování anatomie a embryologie oka. Je vhodné uvědomit si jednotlivé prostorové vztahy i vývojové souvislosti. Při samotném vyšetřování začínáme s anamnézou potíží, které k nám pacienta přivedly, a pokračujeme přes objektivní (strukturální) vyšetřování okolí oka a zevního segmentu bulbu (po duhovku a zornicí hodnotitelnou část čočky včetně reflexu od očního pozadí). Nezbytný je profesionální přístup vyšetřujícího i pozice pacienta a zdravotníka během vyšetřování. Běžná funkční vyšetření doplňují klinický obraz. Pro poskytnutí první pomoci a primární ošetření je nezbytná praktická znalost běžných léčebných metod.

Tato publikace je založena na obrazové dokumentaci. Náčrtky a fotografie zobrazují strukturální stavbu, klinický stav i postup při vyšetřování a ošetřování pacientů. Obrazová dokumentace je z vlastního archivu. Autorka by tímto chtěla poděkovat kolegům i rodině za spolupráci. Nemalý dík rovněž patří kolegovi doc. MUDr. D. Kachlíkovi, Ph.D. z ústavu anatomie 3. LF UK za upřesnění anatomických termínů v souladu se změnami názvosloví TA a TH v letech 1998 a 2007.

Předmluva

Dostává se nám do rukou učební pomůcka výkladů základních vyšetřovacích metod a klinických stavů v očním lékařství, jak ostatně vyplývá z názvu publikace. Při jejím sepsání vycházela autorka ze svých dlouholetých pedagogických zkušeností s pre- a postgraduálním studiem, a proto stručný a výstižný text provází bohatá obrazová dokumentace. Usnadňuje a zpřehledňuje tím celý výklad. Publikaci ocení zejména studenti lékařských fakult, začínající oftalmologové, ale rovněž obvodní praktičtí lékaři.

prof. MUDr. Jarmila Boguszaková, DrSc.

1 Anatomie a embryologie oka

Vývoj oka souvisí s vývojem nervového systému, který se vyvíjí z neuroektodermu – ze zevního zárodečného listu (obr. 1.1a–d).

Obr. 1.1a–d Vývoj nervového systému

Sítnice, jako dominující část oka, vzniká vychlípením laterální stěny předního mozku (prosencephalon), ještě před uzavřením neurální trubice. Během vývoje se nejdříve vytvářejí oční výchlipky (primordia optica) (obr. 1.2a). Ty se na každé straně dalším vyklenutím mění v primární oční váčky (vesiculae opticae) (obr. 1.2b), které dorůstají až k povrchovému ektodermu. V místě dotyku zároveň z ektodermu vzniká čočková ploténka (placoda lentis), která se začne vchlipovat, vzniká čočkový váček (vesicula lentis) (obr. 1.2c–d), který se posléze oddělí od povrchového ektodermu a dále se rychle diferencuje, prodělává svůj vývoj, který pokračuje až do stáří. Mezi čočkový váček a povrchový ektoderm vnikají mezodermální buňky. Zároveň při dotyku s ektodermem se oční váček začíná vchlipovat a začne se měnit ve dvouvrstevný oční pohárek (cupula optica) (obr. 1.2d). Jeho oba listy se začínají diferencovat; z vnitřního se složitě vyvíjejí všechny vrstvy sítnice a z vnějšího listu pigmentový epitel (obr. 1.2e–f).

Obr. 1.2a–f Vývoj oka

Z okolního mezenchymového obalu vzniká tunica vasculosa a tunica fibrosa. Vývoj sítnice je nejrychlejší zpočátku v oblasti zadního pólu, makulární oblast se vyvíjí nejdříve, po 4. měsíci však zůstává pozadu za okolní sítnicí, která je vyvinuta už na konci těhotenství. Makulární oblast se vyvíjí dále po porodu až do 4. měsíce. Vývoj od oční jamky až po oční pohárek vysvětluje, proč jsou světločivné elementy odvráceny od světla. Proto je sítnice člověka evertovaná (obrácená). Mluvíme-li o odchlípení sítnice, pak se jedná o oddělení vnitřní (senzorické) vrstvy od vnější (pigmentové) vrstvy. Růst očního pohárku není po obvodu stejně rychlý, dolní část se vyvíjí pomaleji. V očním pohárku je zraková štěrbina (fissura optica), kudy odcházejí axony gangliových buněk sítnice a zároveň opačným směrem vstupují cévy, s nimi vstupují i mezodermové buňky. Fissura optica se uzavírá brzy, u embryí 13–14 mm dlouhých, a to nejdříve uprostřed, a potom postupuje vpřed. Při neúplném uzávěru můžeme nalézt kolobom duhovky, čočky, sítnice, živnatky, eventuálně i zrakového nervu. Dozadu postupuje uzavírání až na stopku očního pohárku, na níž zůstává zachován zbytek štěrbiny, kterou přicházejí do zrakového svazku centrální cévy (vasa centralia retinae).

U nedonošených novorozenců není ještě periferie sítnice vyvinuta, v nezralé sítnici není dokončena vaskularizace, a proto na zvýšenou hladinu kyslíku reagují tepny vazokonstrikcí. Po vysazení oxygenoterapie naopak reagují dilatací, a tak je dán podnět k tvorbě novotvořených cév a možnosti vzniku retinopatie nedonošených.

2 Oko ajeho ochranné apřídatné části

2.1 Víčka (palpebrae)

Víčka chrání přední část bulbu auzavírají individuálně tvarovanou oční štěrbinu. Obvykle horní víčko překrývá limbus corneae asi o1mm avíčko dolní je 2mm pod limbus corneae (obr.2.3). Na povrchu víčka je kůže. Vnitřní část, naléhající na bulbus, je kryta spojivkou. Přechodní část – okraj víčka – je tzv. margo intermedius, kde vpřední části vyrůstají řasy. Na víčku rozlišujeme část přední (vnější) – muskulokutánní část, ačást zadní (vnitřní) – tarzokonjunktivální část (obr.2.1).

Obr.2.1 Průřez horním víčkem, tarzální ploténky am. orbicularis oculi

Na povrchu víčka je kůže apod ní řídké podkožní vazivo, dále je příčně pruhovaná svalovina svěrače víček (pars palpebralis m. orbicularis oculi), inervovaná zn. facialis. Vnitřní část je tvořena chrupavčitou poloměsíčitou ploténkou (víčková ploténka: tarsus), která se po stranách svými vazy (lig. palpebrale med. et lat.) upíná kvnitřnímu azevnímu okraji očnice. Starzem pevně srůstá víčková část spojivky. Od okrajů tarzu ke kraji očnice je napnuto septum orbitale, za kterým je očnicový tuk. Při povolení septa dochází kprolapsům tuku do víček.

Zdvihač horního víčka (m. levator palpebrae sup.) se upíná khornímu okraji tarzu aje inervovaný zn. oculomotorius. Probíhá obdobně jako pod ním ležící horní přímý sval (m. rectus sup.) ajeho funkce je spojena spohybem bulbu nahoru. Hladká vlákna m. tarsalis superior (Mülleri) se upínají do šlachy zdvihače horního víčka ajsou ovládána autonomními nervy sympatiku.

Vyšetřujeme:

Aspekcí

tvar víček

norm.: běžný pro danou rasu

patologie: coloboma (vrozený rozštěp víčka), epicanthus (vnitřní kožní řasa) (obr.2.2), blepharochalasis (nadbytek kůže víček)

pohyblivost

norm.: volná

patologie: ptosis (pokles víčka), blepharospasmus (křečovité sevření víček), lagophthalmus (trvale pootevřená oční štěrbina zporuchy inervace n. facialis)

štěrbinu oční

norm.: přiměřeného tvaru avelikosti (obr.2.3)

patologie: užší (ptóza, myastenie), širší (thyreotoxicosis)

postavení okrajů víček

norm.: slzný bod azevní hrana margo intermed. naléhá na bulbus

patologie: entropium (stočení okraje víčka proti bulbu), ectropium (okraj víčka je vyvrácený ven) (obr.2.4)

stav okrajů víček

norm.: bez patologických změn

patologie: trichiasis (otáčení řas proti oku), districhiasis (dvě řady), polytrichosis (bujný růst), hypotrichosis (menší počet), madarosis (chybění), pediculosis cilium (vši), blepharitis (záněty okrajů víček), hordeolum (ječné zrno), chalazion (vlčí zrno), infarkty Meibomských žlázek, cysty Mollových žlázek

kůže víček aokolí oka

norm.: bez patologických změn

patologie: oedema (nezánětlivý otok – alergie), angioneurotický edém; zánětlivý otok – flegmóna, absces, haematoma (úraz, hemoragické diatézy, ! brýlovitý hematom – fraktura baze lební !), eczema, herpes simplex, herpes zooster, eflorescence – molluscum contagiosum, xanthelasma; tumory – bazaliom (benigní), spinocelulární karcinom (maligní) (obr.2.5 v barevné příloze)

praeaurikulární uzliny (event. podčelistní uzliny), které jsou drenážní oblastí zoka

norm.: uzliny nezvětšené, nehmatné

patologie: hmatné, zvětšené, event. citlivé

Obr.2.2 Patologický tvar víčka

Obr.2.3 Velikost oční štěrbiny

Obr.2.4 Patologické postavení víček

2.2 Očnice (orbita)

Obr.2.7 Očnice – pohled zepředu

Vyšetřujeme:

Aspekcí apalpací

okraj

norm.: hladký apalpačně nebolestivý včetně výstupů větví trigeminu V1 aV2

patologie: nerovný (fraktura očnice), citlivý – bolestivý

obsah

norm. vúrovni okrajů očnice

patologie: prominuje (retrobulbární proces, vzduch – třaskání), vkleslý (fraktura dna očnice)

2.3 Oční svaly (mm. bulbi)

Obr.2.10 Funkce očních svalů vprimárním postavení ajejich inervace

Oba mají maximální účinnost vaddukci oka.

Vyšetřujeme:

Aspekcí

norm.: pohyblivost bulbu volná všemi směry, dotahuje, pohyb je plynulý asymetrický

patologie: omezená pohyblivost, nedotahuje pohyb, asymetrie

2.4 Slzné ústrojí (apparatus lacrimalis)

Vyšetřujeme:

Aspekcí apalpací

slznou žlázu

norm.: není patrná, nebolí

patologie: zánět, tumor – esovitě prohnuté víčko

slzné body

norm.: naléhají na spojivku

patologie: oddálení – everze slzného bodu způsobí slzení

slzné kanálky

norm.: při tlaku přes kůži víček nevytéká obsah zpět

patologie: rubor, dolor, při palpaci vytéká obsah zpět: slzy – hnis = stáza – zánět vodvodných cestách

slzný vak

norm.: oblast nad klidná, nebolí, při palpaci není výtok ze slzných bodů

patologie: voblasti vnitřního koutku adolního víčka rubor, calor, dolor, tumor, výtok – zánět slzného vaku

průchodnost slzných cest – zkouška 2% fluoresceinem, který vkápneme do slzného vaku

norm.: po minutě se barvivo objeví vnose

patologie: tampon vnose se nezbarví fluoresceinem

2.5 Spojivka (tunica conjunctiva)

Vyšetřujeme:

Aspekcí ve fokálním osvětlení ina štěrbinové lampě

prokrvení spojivky

norm.: lososovité barvy, ojediněle drobné cévky jsou patrné

patologie: anémie × hyperémie – injekce povrchová, hluboká či smíšená (obr.2.12 vbarevné příloze atab.2.1), lokální hyperémie (flykténa, episkleritida), krvácení pod spojivkou – sufúze (obr. 2.13 v barevné příloze)

průhlednost

norm.: průhledná, pod tarzální spojivkou prosvítá rovnoběžné uspořádání Meibomských žlázek

patologie: nažloutlá/žlutá uikteru, tmavé pigmentace při limbu uAddisonovy choroby

povrch

norm.: hladký, lesklý

patologie: (obr.2.13 vbarevné příloze) folikuly (folik. konjunktivitida, trachom), papily (vernální katar, chronická postižení), vyklenutí – chemóza (nezánětlivý otok epibulbární spojivky ualergií, hyperemická chemóza uhnisavých afekcí oka iočnice), snížený lesk (vysychání), nerovnosti (jizvy, degenerativní změny– pinquecula, pterygium, tumory), symblepharon – srůsty mezi víčkovou abulbární spojivkou

obsah spojivkového vaku:

norm.: slzný film

patologie: epifora (zvýšená produkce slz ziritace oka či zhoršeného odtoku – ektropium), hlen, hnis (záněty), pablány, cizí tělísko, krev (po traumatu)

Tab.2.1 Druhy injekcí (viz obr.2.12)

subj. obtíže

barva

vzhled

lokalizace

jasně červená

2.6 Oční koule (bulbus oculi)

vnější vrstva, tunica fibrosa: rohovka (cornea) abělima (sclera)

střední vrstva, tunica vasculosa: živnatka (uvea)

přední uvea, duhovka (iris) ařasnaté těleso (corpus ciliare)

zadní uvea, cévnatka (choroidea)

vnitřní vrstva, tunica nervosa: sítnice (retina)

velikost

norm.: přiměřená

patologie: microphthalmus (vrozená toxoplazmóza), buphthalmus (vrozený glaukom)

tvar

norm:. zakřivení fyziologické

patologie: staphyloma (vyklenutí části bulbu), atrophia (bulbus quadratus, „převázaný balík“)

poloha vočnici

norm.: vrchol rohovky odpovídá okrajům očnice (obr.2.15).

patologie: exophthalmus (posun vpřed)), enophthalmus (posun do očnice)

postavení bulbů vyšetřujeme podle polohy rohovkového reflexu azakrývacím testem

norm.: paralelní (orthophoria)

patologie: esotropia, exotropia, esophoria, exophoria (obr.2.16).

pohyblivost

norm.: všemi směry (vhorizontále, vertikále išikmo) volná, dostatečná, symetrická

patologie: omezená

nitrooční tlak vyšetřujeme palpačně, impresně, aplanačně (viz kap.3.2.7 Tonometrie).

2.7 Vnější vrstva oka (tunica fibrosa)

2.7.1 Rohovka (cornea)

velikost

norm.: asi 11 × 10mm

patologie: microcornea, megalocornea (buphthalmus)

zakřivení

norm.: pravidelné

patologie: keratoconus, keratoglobus (obr.2.17), cornea plana (oploštěná rohovka)

povrch

norm.: hladký alesklý

patologie: nerovný – degenerace, fluoresceinem se barví defekty: erosio → ulcus (obr.2.19), matný (záněty), infiltrace (obr.2.21).

průhlednost

norm.: průhledná

patologie: snížení průhlednosti – zkalení azákaly

citlivost – rohovkový reflex zkoušíme vláknem vaty

norm.: je výbavný astejný na obou očích

patologie: snížený uherpetického onemocnění rohovky, popálení, poleptání, poškození trigeminu

2.7.2 Bělima (sclera)

barva

norm.: vmládí mléčně bílá, ve stáří žlutobělavá

patologie: modrá (osteogenesis imperfecta), žlutá (icterus), červenofialová (při zánětech skléry), šedavá (ztenčená, prosvítá uveální tkáň)

tvar

norm.: hladký povrch pravidelného zakřivení

patologie: vyklenutí + ztenčení (sclerectasia) při zvýšeném nitroočním tlaku uadherentních leukomů astafylomů; oslabení apoškození stěny po zánětech, degeneracích, vjizvě (staphyloma sclerae); lokální zduření podspojivkové tkáně + překrvení + palpační citlivost (episkleritida)

2.8 Střední vrstva oka (tunica vasculosa); živnatka – uvea

2.8.1 Duhovka (iris)

barva

norm.: ovlivněna množstvím pigmentu

patologie: albinizmus – světlé oči; chybí ipigm. list duhovky, heterochromie – rozdílné zbarvení duhovek obou očí

kresba

norm.: zachovalá (je zřetelnější usvětlých duhovek)

patologie: setřelá kresba (edém, záněty), atrofická (ve stáří, po záchvatu glaukomu), rubeosis iridis (novotvořené cévy na duhovce)

tvar

norm.: mezikruží

patologie (obr.2.23): aniridia (vrozené chybění duhovky), ectopia pupillae (chybná poloha zornice), coloboma iridis congenitale, coloboma iridis basale, totale (po operacích), iridodialysis (odtržení kořene duhovky), iridorhexis (natržení sfinkterové části iris)

zornicový okraj

norm.: běžně volný, pohyblivý

patologie (obr.2.23): zneokrouhlení – synechiae posteriores (srůsty duhovky ačočky), synechiae anteriores (srůsty duhovky srohovkou), iris bombata (při totálním srůstu zornice sčočkou se komorová tekutina hromadí za iris abábovkovitě vyklenuje iris vpřed), iridodonesis (pohyb sklivce se přenáší na iris) je uafakie, luxace ičástečně usubluxace čočky

2.8.2 Zornice (pupilla)

tvar

norm.: okrouhlý

patologie: nepravidelný při vrozených afekcích, po úrazech aoperacích, po zánětech (synechiae post.), seclusio pupillae (srůst celého zornicového okraje spředním pouzdrem čočky)

šíře

norm.: 2–5mm

patologie: rozšířená zornice (mydriasis), zúžená (miosis), nestejná šíře zornic (anisocoria)

obsah

norm.: jen komorová tekutina

patologie: occlusio (uzavření zornicového prostoru)

barva

norm.: černá (absorpce světla nitrem oka)

patologie: šedá (zákaly čočky, změny sklivce), žlutavá (amaurotické oko, gliom), žlutohnědá (zákaly jádra čočky), červenavá (haemophthalmus)

pohyblivost

norm.: volná

patologie: nepohyblivá (synechiae post. – parciální srůst) (obr.2.23), seclusio pupillae (srůst zornicového okraje spředním pouzdrem čočky), occlusio (uzavření zornicového prostoru např. fibrinem), iris bombata (obr.2.23).

reakce zornic na osvit

přímá: zúžení zornice osvíceného oka (přímá reakce)

nepřímá: zúžení zornice při osvícení druhého oka (konsenzuální reakce)

při pohledu do blízka: mióza, konvergence aakomodace

2.8.3 Řasnaté těleso (corpus ciliare)

norm.: běžně ani varteficiální mydriáze není řasnaté tělísko patrno

patologie: při zánětech jsou patrna depozita ve sklivci, při iridocyklitidě pak na endotelu rohovky

2.8.4 Cévnatka (choroidea)

2.9 Vnitřní vrstva oka (tunica nervosa)

2.9.1 Sítnice (retina)

Oftalmoskopie přímá. Užíváme oftalmoskop, který má zabudovaný zdroj světla asoustavu čoček. Sedíme vzatemnělé místnosti před pacientem. Pro vyšetřování pravého oka pacienta držíme vpravé ruce oftalmoskop, levou ruku máme na pravém rameni pacienta, kterého požádáme, aby se pravým okem díval za naše pravé ucho. Oftalmoskop držíme vruce pravé asvým pravým okem ze vzdálenosti asi 5‒7cm pozorujeme oční pozadí pravého oka pacienta. Nález na pozadí vidíme přímý, 16× zvětšený. Zaostřujeme posunem čoček voftalmoskopu; vyrovnáme svoji korekci akorekci pacienta. Nejprve vyšetřujeme papilu zrakového nervu (růžová, ohraničená scentrální fyziologickou exkavací, kde vcévní brance vystupuje a.centralis retinae, která se zpravidla ještě na papile dělí na krátkou větévku horní adolní akaždá dále na větev temporální anazální (viz obr.2.28). Vena centralis retinae je trochu tmavší, asi o1/3silnější, probíhá na sítnici obdobně). Dále hodnotíme stav cév, sledujeme jejich průběh, větvení akřížení vjednotlivých kvadrantech, zároveň hodnotíme istav celého pozadí až do periferie sítnice. Závěrem vyšetřujeme žlutou skvrnu, makulu, místo nejostřejšího vidění, které je také nejcitlivější. Makula je sytěji červená, bezcévná, uprostřed září drobný foveolární reflex. Svým levým okem vyšetřujeme levé oko pacienta.

Patologie: zhodnocení nálezů na zrakovém terči, cévách, sítnici avmakule přísluší očnímu lékaři

Oftalmoskopie nepřímá. Binokulární indirektní oftalmoskop má zabudovaný světelný zdroj avyšetřující ho má na hlavě. Používáme spojnou čočku (20–30 D), kterou držíme asi 5–7cm před okem pacienta. Oční pozadí pozorujeme oběma očima, vidíme ho plasticky, převrácené, 2–3× zvětšené. Takto přehlédneme najednou větší část očního pozadí a3D obraz napomáhá klepší identifikaci prostorových změn na očním pozadí (např. utumorů, odchlípení sítnice) (viz obr.3.21).

Biomikroskopie na štěrbinové lampě. Pro detailní diagnostiku onemocnění sítnice isklivce používáme čočky asférické (60–90D), držíme je asi 1cm před okem pacienta. Takto získáme obraz obrácený, který na štěrbinové lampě můžeme zvětšit.

Optická koherenční tomografie (OCT). Optickou metodou (infračerveným zářením), videokamerou apomocí počítače zobrazíme optický řez tkání. Metodu OCT využíváme nejčastěji kzobrazení chorob žluté skvrny, sítnicových změn akmonitorování zrakového terče.

Laserová skenovací tomografie. Heidelberský retinální tomograf (HRT) je laserový skenovací systém, který slouží kdetailnímu 3D zobrazení azhodnocení zrakového terče (obr.2.30), žluté skvrny irohovky.

Angiografie. Fluoresceinovou angiografií (FA) sledujeme dynamiku oběhu vsítnici acévnatce. Indocyaninovou angiografií (ICG) lépe zhodnotíme cévní zásobení samotné cévnatky.

2.10 Přední komora (camera bulbi anterior)

hloubka PK

norm.: přiměřená; diafragma duhovky je rovná avúrovni limbu, boční zdroj světla osvítí celou diafragmu duhovky. Ve stáří se duhovka nepatrně vyklenuje vpřed (PK se lehce změlčuje) (obr.2.34).

patologie:

mělká – posttraumaticky (po perforaci rohovky aodtoku nitrooční tekutiny), angulární glaukom, intumescentní katarakta (čočka se zvětšuje přibíráním vody), posttraumatická přední luxace čočky

hluboká – (subluxatio – luxatio lentis), pseudophakia (umělá čočka) – aphakia (chybění čočky)

nepravidelná: synechia iridis anterior (přední synechie – srůsty duhovky arohovky nejčastěji po traumatech, event. zánětech), luxatio lentis, synechia iridis posterior (zadní synechie – srůsty duhovky ačočky), seclusio, occlusio pupillae → iris bombata

obsah PK

norm.: čirý

patologie: záněty: precipitáty na zadní ploše rohovky, charakter dle typu výpotku, hypopyon (hnisavý výpotek na dně PK), hyphaema (krev na dně PK), trauma – cizí tělísko vPK (obr.2.35 vbarevné příloze).

gonioskopie: vyšetřování topografie úhlu přední komory, který navzájem svírají rohovka, skléra aduhovka, speciální kontaktní čočkou (goniočočkou) (viz kapitola 3.2.4 Gonioskopie aobr.3.10). Hodnotíme šíři komorového úhlu spolu se zakřivením kořene iris, pigmentací trámčiny, případně další patologické nálezy (traumatické, pozánětlivé či pooperační změny).

norm.: úhel PK je fyziologicky otevřený, široký avolný, pak je uzávěr úhlu vyloučený

patologie: úhel velmi úzký → štěrbinovitý → uzavřený (viz obr.3.10).

2.11 Zadní komora (camera bulbi posterior)

2.12 Čočka (lens)

tvar

norm.: bikonvexní

patologie: aphakia congenitalis, coloboma lentis, lenticonus (obr.2.37).

velikost

norm.: 9 × 4mm

patologie: aplasia lentis, aphakia (chybění čočky), microphakia, pseudo(arte)phakia (umělá čočka)

poloha

norm.: fixována po celém obvodu

patologie: vrozeně chybná poloha čočky (ectopia lentis), traumatická změna (subluxatio – luxatio lentis)

průhlednost

norm.: čirá

patologie: zákal = cataracta

2.13 Sklivec (corpus vitreum)

vybavení červeného reflexu

norm.: ČR + (červený reflex je výbavný vcelém rozsahu)

patologie: zákaly fixní na rohovce apřed středem čočky se pohybují souhlasně spohybem oka, ve středu čočky svoji polohu nemění, za středem čočky se pohybují proti pohybu oka. Zákaly nestabilní (poletují, mění svou polohu) = zákaly vtekutých mediích (komorová voda, sklivec)

barva reflexu

norm.: červená (odražení paprsků od červené sítnice)

patologie: šedá (amoce), žlutavá (těžká myopie, chorioret. jizvy), šedobílá (tumor), šedorůžová při zastření – vymizení reflexu při krvácení do sklivce

2.14 Cévní zásobení oční koule ainervace oka