Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Petr Pasečný

Připravujeme zahradu na zimu

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Vydala Grada Publishing, a.s.,

U Průhonu 22, Praha 7,

obchod@grada.cz, www.grada.cz,

tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400

jako svou 4513. publikaci

Odpovědná redaktorka Jitka Slavíková

Sazba Artedit, spol. s r.o., Praha

Fotografie na obálce a v příloze Petr Pasečný

Počet stran 88 a 8 stran barevné přílohy

První vydání, Praha 2011

Vytiskla Tiskárna PROTISK, s.r.o. České Budějovice

© Grada Publishing, a.s., 2011

Cover Design © Grada Publishing, a. s., 2011

Názvy produktů, firem apod. použité v knize mohou být ochrannými známkami nebo registrovanými ochrannými známkami příslušných vlastníků.

ISBN 978-80-247-3861-1

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

ISBN 978-80-247-7095-6 pro formát PDF

ISBN 978-80-247-7096-3 pro formát EPUB

Motto:

„Chceš-li být šťastný jeden den, opij se.

Chceš-li být šťastný jeden rok, ožeň se.

Chceš-li být šťastný celý život – staň se zahradníkem.“

(Čínské přísloví)

Úvod

A už se zase blíží podzim. Jelikož z vlastní zkušeností vím, že s jeho příchodem nastává pro zahrádkáře období naplněné pilnou prací a neustálým přemýšlením, aby se nezapomnělo na něco podstatného a v zimě neutrpěla zahrada nebo její část nějaké úhony, sepsal jsem tuto knížku. Shrnuje a popisuje hlavní činnosti, které nás čekají, když nastane podzim a už mohou zahrozit brzké mrazíky a my potřebujeme být včas na toto překvapení připraveni. Je to tedy jakási abeceda pro majitele zahrad, kteří chtějí mít zahrádku v pořádku, pro začínající i pro ty, kdo nemají zažité postupy a většinou zápasí s časem a na leccos pak zapomenou… Ještě bych chtěl upozornit, že vzhledem k převážnému zaměření dnešních majitelů zahrad, jsem svou pozornost a své rady zaměřil především na zahradu okrasnou. Na závěr knihy jsem ale přece jen připojil kapitolu věnovanou ovocným dřevinám, zejména jejich podzimní výsadbě, protože většinou i v okrasné zahradě nějaké to ovoce roste.

Ještě před zhruba 50 lety přitom převládala v českých zahradách část ovocná a zeleninová, využívaná často i k chovu domácích zvířat. Od té doby se však poměr začal silně měnit ve prospěch části okrasné. Roli tady hrají požadavky dnešní doby, věk majitelů a také umístění zahrady v regionu. Všeobecně platí, že okrasné zahrady preferují mladší lidé, a to hlavně v městském, urbanizovaném prostředí. Ale i na vesnicích pozorujeme výrazný úbytek zahrad užitkových. Jako by převážilo mínění, že zahrada má sloužit především pro relaxaci a odpočinek. A tak se tu vyskytují hlavně běžné i vzácnější okrasné, opadavé i stálezelené keře a okrasné listnaté a jehličnaté stromy. Snad nikde nechybí udržovaný trávník, který by měl tvořit asi 30–50 % plochy zahrady.

Ideální úpravu si takový zanícený pěstitel představuje tak, že mu na zahradě porostou všechny výše jmenované skupiny rostlin, samozřejmě v estetickém uspořádání a s přihlédnutím k nárokům jednotlivých druhů.

Kdybychom vysázeli všechny květiny a dřeviny do správných podmínek podle toho, jaké nároky mají na stanoviště, neměli bychom vlastně ani co dělat. Každá zahrada má však jiné klimatické i půdní podmínky, a proto se nabízí (podle našich zájmů) nekonečně možností, jak rostlinám odpovídající podmínky vytvořit nebo vylepšit. A o tom se rovněž zmiňuji.

U rostlin uvádím nejčastěji jejich latinské názvy, protože platí mezinárodně a odpovídají současným pravidlům botanické nomenklatury, a tam, kde to situace umožňuje, i odborné názvy české.

Ing. Petr Pasečný

I. Podzim z hlediska fyziologie rostlin

Jak jistě všichni víme, zahrádkářský podzim se nedá časově pevně vymezit, protože jeho začátek záleží na mnoha okolnostech. Patří mezi ně především průběh počasí v dané lokalitě, které se může rok od roku lišit. Navíc ho značně ovlivňuje nadmořská výška, ve vyšších polohách začíná podzim dříve. Obecně však můžeme uvažovat o měsících září – říjen, při teplém podzimu rovněž o části listopadu.

V tomto období se převážná většina rostlin i dřevin chýlí ke konci vegetace. Přesto mnoho druhů ještě dokvétá, např. letničky, trvalky, řada keřů, zatímco některé druhy právě teď kvést začínají, např. skalničky, trvalky i keře. Myslím, že je na místě, abychom si nyní krátce přiblížili, co se s rostlinami s nastávajícím podzimem děje.

Rostliny ukládají látky vzniklé během vegetace fotosyntézou do svých zásobních orgánů.

Fotosyntéza je reakce, která probíhá pouze v zelených listech. Dochází při ní k přeměně vody a oxidu uhličitého (CO_2) za pomoci slunečního záření na jednoduchý cukr (základní stavební látka) a nepostradatelný kyslík. Z jednoduché rovnice fotosyntézy tedy vyplývá, že nebýt rostlin, nemohli bychom na zeměkouli existovat ani my, včetně celé živočišné říše.

Dřeviny mají na povrchu kmene ochrannou vrstvu – kůru. Pod ní se nachází lýková část cévního svazku, která dopravuje organické látky vzniklé při fotosyntéze v listech k ostatním částem rostliny. Pod lýkem je dělivé pletivo (kambium) zodpovědné za tloustnutí kmene. Dovnitř tvoří dřevo, navenek lýko. Pod kambiem se nalézá mladé dřevo, které obsahuje vodivá pletiva (cévy – tracheje a cévice – tracheidy). Ta dopravují vodu a živiny od kořene až do koruny stromů (do listů). Zcela uvnitř kmene je jádro, jež zajišťuje stabilitu a pevnost stromu. Základ dřevní hmoty tvoří lignin. Tato látka umožňuje díky svým příznivým mechanickým vlastnostem, např. pevností v tahu a tlaku při vysoké pružnosti, nízké hmotnosti, dýchací schopnosti, izolační schopnosti atd., vytvořit koruny s co největší plochou pro vlastní asimilační orgány – listy.

Byliny – trvalky, skalničky, okrasné trávy apod. –, které na podzim zatahují čili nejsou stálezelené, ukládají tyto látky do podzemních orgánů, tj. kořenů, pupenů, cibulí, hlíz apod. Dřeviny (opadavé i stálezelené keře a stromy) je ukládají také do kořenů, hlavně však do kmenů, větví a pupenů, jež bývají na podzim už plně vyzrálé a jsou připraveny na jaro. Rostlinné látky zůstávají u dřevin zachovány a na jaře může další růst pokračovat na hmotě vzniklé v minulém roce. Tím se byliny zásadně liší od dřevin. Dřeviny můžeme navíc snadno rozlišovat na stromy a keře, především podle nárůstu z vrcholových nebo bočních pupenů. U stromů dochází k nárůstu v délce hlavně vrcholovými pupeny – jsou tedy podstatně vyšší, u keřů je pak výškový růst zpomalen na úkor rozvětvování z bočních, níže postavených pupenů.

Pro podzim je tedy typické hlavně vyzrávání výhonů (dřeva včetně letorostů), které je často doprovázeno, zejména u některých druhů, intenzivním podzimním zabarvením listů. To se zvláště nápadně projevuje během září a října při teplém a slunném počasí neboli v období babího léta. Je-li však v tomto čase chladněji, oblačno až deštivo, je tento barevný efekt téměř mizivý. Barvy žluté, oranžové a červené až fialové obsahuje spektrum zelených listů už od jara, ale nejsou patrné, protože zelená výrazně převládá. Na podzim vlivem zkracujícího se dne se chemismus mění a zelená ustupuje teplým barvám podzimu. Protože z vlastní praxe vím, že mnoho lidí miluje teplé barvy pozdního léta, uvádím dále některé intenzivně barvící se dřeviny, které jsou vhodné do zahrad, kde mohou vytvořit velice zajímavou barevnou kulisu. Jsou to:

Žluté listnáče

Acer campestre (javor babyka)

Acer monspessulanum (javor francouzský)

Acer pensylvanicum (javor pensylvánský)

Acer platanoides (javor mléč)

Acer pseudoplatanus (javor klen)

Betula (bříza) – všechny druhy

Carpinus betulus (habr)

Castanea sativa (kaštanovník)

Catalpa (katalpa)

Cotinus coggygria (ruj)

Koelreuteria (svitel)

Magnolia x soulangiana (šácholan Soulangeův)

Magnolia x stellata (šácholan hvězdovitý)

Morus (moruše)

Nothofagus (pabuk)

Rhamnus (řešetlák)

Robinia pseudoacacia (trnovník akát)

Sophora japonica (jerlín japonský)

Sorbus (jeřáb – některé druhy)

Tilia (lípa)

Ulmus (jilmy)

Žluté jehličnany

Ginkgo biloba (jinan dvoulaločný)

Larix (modřín)

Pseudolarix (pamodřín)

Oranžové listnáče

Acer japonicum (A. shirasawanum ‘Aureum‘) – japonské javory

Acer palmatum ‘Dissectum‘

Acer triflorum (javor tříkvětý)

Amelanchier (muchovník)

Aralia (arálie)

Cercidiphyllum (zmarličník)

Fagus sylvatica (buk lesní)

Prunus sargentii – sakury

Prunus serrulata – sakury

Prunus subhirtella – sakury

Sorbus aucuparia – jeřáby

Sorbus domestica – jeřáby

Sorbus torminalis – jeřáby

Červené listnáče

Acer griseum (javor šedý)

Acer japonicum ‘Aconitifolium‘( javor japonský)

Acer mandshuricum (javor mandžuský)

Acer palmatum (javor dlanitolistý – většina kultivarů)

Acer tataricum ssp. ginnala (javor ginnala)

Cornus (dřín) – velkokvěté druhy

Prunus serrulata (některé sakury)

Quercus (duby – americké)

Quercus coccinea (dub šarlatový)

Quercus palustris (dub bahenní)

Quercus rubra (dub červený)

Žluté až hnědé jehličnany

Metasequoia glyptostroboides (metasekvoje čínská)

Taxodium distichum (tisovec dvouřadý)

II. Výsadba a přesazování dřevin

Nejdříve si povíme něco otom, proč je nejvhodnější některé rostliny sázet nebo přesazovat na podzim. Rozeznáváme dvě výrazná období růstu kořenů – první brzy na jaře, ještě před růstem výhonů. Poté nastává období sucha snásledným útlumem růstu kořenů (v červenci). Druhé období, kdy kořeny intenzivně rostou, je vzáří až začátkem října. Ztoho vyplývá, proč považujeme za nejpříznivější dobu na přesazování raný podzim (nebo jaro), pro jehličnany pak konec léta až začátek podzimu, protože jsou stálezelené, tak aby stačily zakořenit. Termíny platí ipro rostliny zkontejnerů, ikdyž je de facto můžeme sázet kdykoliv, svýjimkou mrazů celoročně.

Kořeny rostou nejvíce vně obvodu koruny stromů akeřů. Ten, kdo vlastní zahradní školku, musí proto přesazovat častěji (nejdéle za 3 roky), aby vznikalo stále nové kořenové vlášení. Týká se to hlavně prostokořenného materiálu – čili rostlin pěstovaných ve volné půdě. Zdálo by se, že problém stvorbou kořenového vlášení lze vyřešit pěstováním vnádobách (květináčích nebo plastových kontejnerech). Ale pozor! Dřevina pěstovaná vkontejneru za více než 2 roky vytvoří na obvodu kořenového balu hustou kořenovou plsť, protože jemné kořínky nemají kam růst. Po výsadbě do volné půdy bývá pak často tak dezorientována, že kořeny rostou stále dokola, anikoli dál do půdy (stává se to často iupokojových rostlin). Jediná možnost je hustou kořenovou plsť po vyklopení zkvětináče bez milosti rozrušit (nožem, lopatkou, rýčem). Je to pro dobro rostliny, protože jen tak mohou nové kořínky snáze proniknout do okolní půdy.

Jamku pro nově sázenou dřevinu (keř) vyhloubíme nejlépe lopatkou nebo rýčem asi ojednu třetinu větší ahlubší, než je stávající kořenový bal. Ten je nezbytné zachovat ujehličnanů astálezelených listnáčů. Pokud to jde, bal se doporučuje zachovat iuopadavých listnáčů. Dřevina se tak lépe ujímá. Zem na dně zkypříme, aby kořeny lépe přilnuly kpůdě. Kořeny obsypeme dobrou kvalitní zemí shumusem (kompost) apřidáme trochu granulovaného hnojiva (Cererit, NPK, Osmocote apod.). Ke zlepšení půdní struktury apropustnosti pomůže příměs rašeliny nebo písku, příp. perlitu či drceného polystyrenu, což současně dobře ovlivňuje ipříjem živin. Množství písku nebo jiného materiálu zlehčujícího půdu zvolíme sohledem na její kvalitu asamozřejmě podle nároků vysazované dřeviny. Pokud je půda těžší, případně jílovitá, musíme ji zlehčit větším objemem písku nebo jemného štěrku. Tyto příměsi půdu nejen zlehčují, ale zároveň ji činí záhřevnější. Vyhovuje to většině opadavých listnatých dřevin. Naopak půdy lehké, písčité upravíme přidáním těžší ornice, kompostu nebo rašeliny, čímž zvýšíme jejich sorpční schopnost (nasákavost) pro vodu aživiny. To vyhovuje většině pěstovaných jehličnanů. Záleží vždy na „základu“, tzn. na kvalitě půdy na vaší zahradě. Tu však nelze ovlivnit zásadně, nýbrž jen částečně. Trocha kvalitní země, kterou nasypeme ke kořenům, pomůže tedy rostlině vprvních dvou letech – jde ojakousi „startovací“ dávku, pro rostlinu ovšem velmi potřebnou. Pak už se budou kořeny vyvíjet dál vpůvodním terénu.

Výše popisovaný způsob sázení se hodí především pro dřeviny, které umísťujeme solitérně, tj. jako samostatně stojící, nejčastěji vtrávníku.

a) Ke kořenům vždy přidáme kvalitní zem. b) Po zálivce upravíme kolem dřeviny mělkou mísu. c) Zvláště v těžších půdách je nutné nakypřit dno jámy; čím více, tím lépe.

Pokud sázíme dřeviny, nejčastěji keře, do skupin různého tvaru avelikosti, vytvoříme pro ně záhon. Bývá obvykle nepravidelného tvaru apo odstranění drnu vyměníme, resp. vylepšíme zem na celé jeho ploše. Zem upravujeme vždy podle nároků vysazovaných dřevin, protože spolu na záhon sázíme dřeviny stejných nebo podobných nároků, např. vřesy avřesovce, rododendrony, bambusy atd. Podrobné údaje onárocích jednotlivých druhů najdete vodborné literatuře, která je uvedena vzávěru této knihy.

Lepší ahlavně jednodušší samozřejmě je přizpůsobit výběr rostlin půdním asvětelným podmínkám naší zahrady, tak se jim bude nejspíše lépe dařit. Často tomu však bývá naopak, vkatalogu nebo vzahradnictví si vybereme dřevinu, která se nám líbí, apak jí podmínky kexistenci azdárnému růstu na zahradě upravujeme. Je to náročnější, ale pro zahrádkáře vlastně přirozená činnost! Poté záleží hlavně na dřevině, jestli se spodmínkami, které jsme jí vytvořili, smíří. To poznáme brzy, nejdéle za 2–3 roky, kdy kořeny „prorazí“ zpřipravené kvalitní půdy do rostlého terénu. Každá rostlina má kpodmínkám prostředí určitou toleranci, jak velkou, to však zjistíme pouze metodou „pokus – omyl“. Pokud máme více rostlin stejného druhu, uděláme nejlépe, když je vysadíme na místa srůznými podmínkami, atak snadno po čase zjistíme, kde se jim bude skutečně dobře dařit.

Stejný postup volíme ivpřípadě, kdy dřevinu potřebujeme přesadit způvodního stanoviště na vhodnější. Uvětších, vzrostlých rostlin následuje upevnění, fixace, podrobně ji popisuji níže, vkapitole opřesazování větších dřevin. Výsadbu (přesadbu) zakončíme důkladnou zálivkou.

Důvodů pro mulčování je hned několik:

• zabraňuje růstu jak jednoletých, tak vytrvalých plevelů.

Přesazování velkých dřevin

Úspěšnost při přesazování dřevin

Zakládání živých plotů

Požadovaná výška živého plotu

Vzdálenost keřů při výstavbě

nízký: 0,5-0,7 m

30-50 cm

střední: 0,7-2 m

50-100 cm

vysoký: 2-4 m

100-150 (200) cm

Table of Contents

Úvod

I. Podzim z hlediska fyziologie rostlin

II. Výsadba a přesazování dřevin

Přesazování velkých dřevin

Úspěšnost při přesazování dřevin

Zakládání živých plotů