Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Eva Skořepová, Michal Skořepa

Chytré pohádky z městské zahrádky
Zvířátka ve světě financí

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, Praha 7 jako svou 4929. publikaci

Ilustrace Eva del Risco Koupová
Realizace obálky Jan Dvořák
Sazba Jan Šístek
Odpovědná redaktorka Michaela Průšová
Počet stran 88
První vydání, Praha 2012
Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

© Grada Publishing, a.s., 2012

GRADA Publishing: tel.: 234 264 401, fax 234 264 400, www.grada.cz

ISBN 978-80-247-4374-5

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

ISBN 978-80-247-7626-2 ve formátu PDF
ISBN 978-80-247-7627-9 ve formátu EPUB

Ahoj děti!

Jmenuju se Rudla. Vítám vás u nás ve městě. Jsem malý, protáhnu se i tou nejmenší skulinkou a mohu tak lehce sledovat dění kolem mě. Nic mi neunikne. Pozorování vás, lidí, je opravdu velmi napínavé. Všechno, co jsem se dozvěděl, pečlivě spřádám do pohádek. Ty nejzajímavější z nich naleznete právě v této knížce. Doufám, že se vám budou líbit.

Pěkné počteníčko vám přeje

Rudla Kříž.

Kočičí loupežnice

Na verandě rodinného domku seděl kočičí kluk Mourek. Jarní sluníčko nakukovalo dovnitř velkými okny už od samého rána aon spokojeně odpočíval vhoupacím křesle. Lidská smečka odešla– Mourek měl konečně trochu času sám pro sebe. Celou noc se proháněl po střechách sostatními kocoury azpíval své mrouskavé: „Mňňňáááóóó, mňňňaaaóóó, co se ve městě staaalllóóó.“ Nezapomněl ani na pravidelnou noční obchůzku. Po tak namáhavé noci byl pořádně unavený.

Nemohl si ale lehnout na svůj polštářek jen tak, celý špinavý aumolousaný spacičkami od bláta. Na řadu tedy přišla ranní hygiena. Mourek si olizoval svůj kožíšek pěkně kousek po kousku. Jeho zrzavobílé proužky brzo zářily stejně jako paprsky sluníčka. Ještě vyčistit náprsenku abílé tlapičky. Ty vypadají jako ponožky, vekterých ráno odešel do školy můj člověčí kamarád Toník, pomyslel si Mourek.

Konečně je vše hotovo. Je čisťounký aspokojeně se pohupuje vkřesílku. Oči se mu zavírají azdá se mu, že staré hodiny vedle okna tikají čím dál pomaleji: tiktak, tiktak, tik ... tak ... tik...

Najednou vzduchem zahřmělo: buch akřáp! To spadl květináč hned vedle houpacího křesla. Mourek okamžitě vyskočil na všechny čtyři arozhlížel se. Vrohu verandy stála vylekaná kočka Líza. Protáhla se pootevřenými dveřmi achtěla se vrhnout na misku smlékem, které ji svou vůní přivábilo až ze zahrady. Nechtěně přitom strčila do květináče, ateď tu stojí celá vystrašená. Oči zelené jako smaragdy do široka otevřené, šedobílé chloupky na tělíčku schlíplé.

To se Mourkovi vůbec nelíbilo. Zavrčel: „To jsi ty, vrrrauu, ta Líza, vrrrauu, co mně vždycky všechno mlíčko slízá?“ Líza hned poznala, že osnídani bude muset bojovat.

Kočičí rvačky většinou nekončí dobře, ale nejedla už několik dní ahlad byl silnější než její strach zvelkého kocoura. Divoce se na něho podívala. Zastraším ho, řekla si. Takový lenivec, co se od rána povaluje na polštáři, mi nemůže nic udělat. Nahrbila se ašpičkou ocasu pohybovala ze strany na stranu. Dávala tak Mourkovi najevo, aby jí uhnul zcesty.

Mourek se ale nechtěl osvoji misku snikým dělit. Toník mu do ní pravidelně každé ráno přináší vlahé mlíčko, maso nebo kočičí křupky. Snídaně je pro něho, pro Mourečka. Ne pro žádnou poběhlici. „To je moje snídaně,“ zavrčel na Lízu anahrbil se. Byl připraven skočit, vpřípadě že se Líza jen opíď přiblíží kmisce. Ve svém oranžovém kožichu vypadal skoro jako malý tygr. Líza věděla, že ten kočičí kluk dostává mlíčko každé ráno čerstvé. Jedna miska by mu snad nechyběla. Už si ani nepamatuju, kdy jsem měla plné bříško já, povzdechla si apřipravila se kútoku. Ještě stihla naježit hřbet, aby vypadala oněco větší asilnější, než ve skutečnosti je, aopatrně se kmisce přiblížila ojeden kočičí fousek.

Takovou drzost Mourek nevydržel. Jedním skokem byl uLízy, vyprskl své skřípavé: „ňaaauuu,“ adal jí packou jednu za ucho. Líza zavřeštěla: „auuuuu,“ hbitě se otočila apackou mu pohlavek vrátila. Vrhli se jeden na druhého– chlupy létaly na všechny strany.

Zakousnutí do sebe se kouleli zjedné strany na druhou jako obrovský duhový míč. Zchlupaté koule občas vykoukla přední tlapka, zadní tlapka, ouško nebo ocásek. Pustili se až ve chvíli, kdy svými propletenými tělíčky narazili do misky smlékem. Šplouch. Miska se převrhla amléko je zchladilo oba dva.

Zmokrých kožíšků jim stékaly bílé kapičky. Provinile pozorovali kaluž, která se rozlévala do všech stran.

„No, to se vám tedy povedlo,“ ozvalo se nad jejich hlavami. „Toník nebude rád, že po vás bude muset uklízet celou verandu,“ pokyvoval hlavou ze své sítě Ruda Kříž. Byl to pavouk-křižák, který soblibou všem říkal, že každý si musí nést svůj kříž životem sám. Ostatně on byl dobrým příkladem. „Slečno Lízo, vy moc nepopotahujte. Je zbytečné brečet nad rozlitým mlékem. Raději stou podlahou rychle něco udělejte. Vlákna mé pavučiny se lehounce rozhoupala, vypadá to, že se kdomu blíží nějaké kroky.“ Líza aMourek vylekaně pohlédli jeden na druhého abez jakéhokoli domlouvání se pustili do práce. Jazýčky slízávali rozlité mléko osto šest. Pěkně společně– pomáhali jeden druhému. Líze se podařilo alespoň trochu zahnat to ukrutné kručení vbříšku. Mourek si zase oddechl, že se krozbitému květináči nepřidá ještě ušpiněná podlaha. Itak se na něho budou lidé zčlověčí smečky zlobit.

Sposlední kapkou mléka, okterou se ochotně postarala Líza, se otevřely dveře ana prkenné podlaze přistála velká bota. Byl to Toníkův tatínek, který přišel nečekaně zpráce domů. Jakmile uviděl rozbitý květináč aMourka ve společnosti slečny Lízy, zavrtěl překvapeně hlavou.

„Mourku, Mourku, ty si začínáš vodit domů kočičí návštěvy. No, alespoň ti tady není tak smutno, když odejdeme do práce aToník do školy.“ Sklonil se azačal uklízet střepy. Přitom kočičím čtyřnožcům uštědřil krátké kázání: „Ale přátelé, tolik byste tady vyvádět nemuseli. Proč po sobě hned při prvních neshodách házet nádobím?“ Střepy posbíral azmizel vdomě.

Mourek se otočil na Lízu, chtěl jí poděkovat za pomoc. Už pro něho nebyla takovým vetřelecem jako před rvačkou. Kočičí slečna ale nikde. Mourek vzhlédl kpavučině: „Rudo, kam zmizela Líza?“ Pavouček smutně pokýval hlavou: „Lízu tatínek pěkně vystrašil. Ona není zvyklá na lidskou společnost tak jako ty. Aty ses kní také moc hezky nechoval. Její loupeživé výpravy ktvé misce jenom dokazují, že je to kočka bez domova. Aco je horší, kočka bez misky. Bez misky, do které by jí někdo dal každý den něco na zub. Je to prostě taková bezdomovkyně, která žádnou svou lidskou smečku nemá.“

Otázky pro pozorné čtenáře

• Jakou práci měl vpohádce na starost Mourek?

• Které důležité české přísloví vpohádce zaznělo?