Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Hynek Klimek

Strašidlář

Mezi námi draky

Ilustrace: Zdeňka Študlarová

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00  Praha 7
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
www.grada.cz
jako svou 5343. publikaci

Odpovědná redaktorka Petra Honsová
Jazyková úprava Štěpánka Poupětová
Návrh obálky Zdeňka Študlarová
Grafická úprava a sazba Jan Šístek
Počet stran 64
První vydání, Praha 2013

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a. s.

© Grada Publishing, a.s., 2013

ISBN 978-80-247-4847-4

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

Podle sazby e-knihu ve formátu EPUB vytvořil Jan Šístek

ISBN 978-80-247-8837-1 (ve formátu PDF)
ISBN 978-80-247-8838-8 (ve formátu EPUB)

Průvodce se představuje

Ahoj. Jsem ještěr z rodu ještěrek a budu vám vyprávět o dracích. Jmenuji se Hypolit a bydlím u Ramzové v Jeseníkách. Lepší vypravěč, než jsem já, prý pro tenhle díl Strašidláře není. Myslím, že ani být nemůže. My ještěrky máme spolu s krokodýly totiž ze všech žijících tvorů k drakům nejblíž. O dracích toho vím spoustu. Jsem všetečný a nikým nepozorován leccos vyslechnu. A hlavně jsem pohádkový, a tak mám mimořádné schopnosti.

Někteří badatelé soudí, že stejně jako ještěrky se i draci vyvinuli z pravěkých ještěrů. Ve vyprávěních, předávaných z generace na generaci, získali tito tvorové dračí podobu. Draci tak, jak jsou dnes většinou na území Evropy zpodobováni, pravěké ještěry v mnohém připomínají. Zejména tyranosaury. A ti létající, s rozevřenými křídly, zase pterodaktyly.

U nás v Česku jsme měli na draky smůlu. Většina z těch, o kterých se u nás vypráví a píše v pověstech a pohádkách, je krutá a lidožravá. I na Slovensku, kde drakům říkají „šarkán“, i jinde v Evropě je to s draky podobné. Jsou považováni za symbol nebezpečí, ničení, chaosu a zla. Jen zřídka se v jejich líčení vyskytují výjimky. V poslední době ovšem takových vyprávění přibývá.

Ani dříve, v dobách našich praotců, neměli draci dobrou pověst. Staří Slované je nazývali „smok“ anebo „zmej“ a také se jich báli a nevyprávěli o nich nic pěkného. Za dávných časů lidé věřili, že drak se může vyklubat z hada, kterého sedm roků nespatřilo lidské oko. A také že se může z ještěrky, která se živí lidskou krví, stát drak. Prý pak zmohutní do dračí podoby a narostou jí křídla. No, nevím. Myslím si, že hadi provždy zůstanou hady a ještěrky ještěrkami, ale podle některých starých pověstí se prý proměňovat mohou.

Draci z řeckých mýtů a bájí mají až sto hlav. V našich pověstech a pohádkách jsou nejčastěji jednohlaví, ale také až dvanáctihlaví. Výjimečně mají hlav i více.

Zato v Asii a zejména v Číně, kde znají zásadně jen jednohlavé draky, chovají k těmto tvorům velkou úctu. Mají tam dokonce rok draka a draci jsou pro ně symbolem vládců a moci a také deště.

Tak to by na úvod zřejmě stačilo a teď se pustím do vyprávění nejzajímavějších dračích příhod u nás v Česku.

Oprincezně, která přechytračila draka

Už se neví, kde přesně se to stalo. Bylo to prý na Náchodsku. Kdysi se tam objevil hrozitánský tříhlavý drak. Aže prý chce ještě ten samý den kvečeři princeznu, jinak bez milosti zahubí, na koho padne, avšechno tam poboří.

Inu, co měli chudáci dělat? Slíbili, že mu vyhovějí. Byl ztoho ale na hradě ivcelém podhradí velikánský smutek. Princezna azpočátku ani její otec se dračím choutkám samozřejmě podřizovat nechtěli. Jenomže co měli dělat? Žádní udatní rytíři ani odvážní chasníci, kteří by byli ochotní dávat všanc své životy pro záchranu princezny, po ruce nebyli anebyl čas je shánět. Atak na hradě ivměstečku pod ním vyvěsili na stožáry azoken černé vlajky. Naříkající princeznu po krátkém rozloučení snejbližšími oblékli do černého, posadili ji do černého kočáru, zapřáhli do něj čtveřici černých hřebců ajelo se kdrakovi. Ikočí byl celý včerném.

Kočár až kměstské bráně doprovodil průvod lidí, kteří se ktomu seběhli, ale dál se neodvážil ani princeznin otec. Jenzoufale lomil rukama. Ke skále, ukteré se drak usadil, jel sprinceznou jen kočí. Až ksamotnému místu, kde drak na princeznu čekal, ale nedojel. Sotva obrovitého draka zdáli zahlédl, zastavil koně aprincezně řekl, že jí nezbývá než vystoupit adojít zbytek cesty pěšky. Byl přitom strachy bílý jako křída, atak se nad ním útlocitná princezna slitovala aposlechla ho.

Kočí hned obrátil čtyřspřeží, pobídl koně akočár se tryskem řítil zpátky kměstečku. Princeznu nejprve napadlo, co by se tak asi stalo, kdyby utekla. Už už se málem rozběhla přes louku, když tu jí blesklo hlavou, že ji drak pozoruje aurčitě by ji chytil. Třeba by se rozzlobil natolik, že by pak ještě zpustošil městečko ishradem, jak vyhrožoval. Moudrý král princeznu nerozmazloval, od dětství byla vychovávána kzodpovědnosti, atak od útěku upustila.

Přemohla hrůzu, která se jí zmocňovala, astatečně se vydala kdrakovi. Nepospíchala, kráčela spíše loudavě, ajak se ktomu obrovskému ohyzdovi se třemi hlavami blížila, napadla ji spásná myšlenka. Když došla kdrakovi na doslech, zastavila se aupřeně se na něj zadívala.

„Která ztvých hlav bude mít čestný úkol kousnout mě jako první?“ zvolala pevným hlasem.

„Samozřejmě já!“ odpověděla jí prostřední drakova hlava.

„Proč bys to měla být právě ty?“ otočila se kní pravá hlava.

„To teda ne! Ty to nebudeš!“ křikla levá hlava arovnou po ní rozezleně chňapla.

Prostřední jí to okamžitě oplatila. Zobou dračích hlav začala crčet krev.

„Nechte toho, vy dvě!“ snažila se souboj zarazit ta třetí.