Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Marcela Klofáčová

Binky a kouzelná kniha
Binky and the Book of Spells

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Ilustrace Roman Dekan

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
www.grada.cz
jako svou 5227. publikaci

Odpovědná redaktorka Magdaléna Jimelová
Jazyková úprava Petra Honsová
Jazyková úprava anglické verze Eliška Hulcová a Tascita Gibson
Grafická úprava a sazba Jakub Náprstek
Počet stran 120
První vydání, Praha 2013

Vytiskla tiskárna GRASPO CZ, a.s., Zlín

© Grada Publishing, a.s., 2013

ISBN 978-80-247-4842-9

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

ISBN 978-80-247-8427-4 ve formátu PDF
ISBN 978-80-247-8431-1 ve formátu EPUB

BINKY A KOUZELNÁ KNIHA

Jednoho krásného slunečného dne se vrybníčku mezi dvěma potůčky narodila malá žabička, kterou maminka atatínek pojmenovali Binky.

Binky byla moc veselá amamince atatínkovi dělala jenom radost.

Jednou ráno, jakmile se probudila, smutně si povzdechla: „Ach, maminko, proč nemáme vnašem domečku žádný obrázek, na kterém jsem já?“

Mamince se udělaly na čele malé vrásky. Věděla, že Binky není stejná jako ostatní žabičky, atak se snažila, aby se necítila ošklivá.

Vtu chvíli se opět ozvalo: „Maminko, maminko, prosím, koupila bys mi malé zrcátko, abych se mohla podívat, jak jsem krásná?“

Amaminka se zeptala: „Proč si nepřeješ jiný dárek? Taková bezvýznamná věc, jako je zrcátko, není potřeba. Důležitější je, že tě má každý rád.“

Binky byla tak smutná, že zrcátko nedostane, až jí ho maminka nakonec slíbila. Jen doufala, že Binky nebude nešťastná, až zjistí, že není tak krásná jako její sestry.

Po několika dnech měla žabička narozeniny. Vytoužené zrcátko bylo zabaleno jako nejmenší dárek ze všech ažabička si ho okamžitě všimla. Rozzářily se jí oči adárek snedočkavostí rozbalila. Tušila, že se vněm skrývá to, co si nejvíc přála. Ostatní balíčky pro ni nebyly důležité.

Binky se štěstím usmívala. Zrcátko pro ni znamenalo tolik, že zapomněla na celé narozeniny. Na oslavě si nikdo zpřítomných nevšiml, že se vzdálila do zahrady, ze které se zanedlouho začal ozývat zoufalý pláč.

„Maminko, maminko! Zrcátko je asi rozbité! Ukazuje samé nehezké obrázky! Jsem nešťastná! Podívala jsem se do zrcátka azahlédla jsem ošklivou žabičku. To přece nemůžu být já. Nebo snad ano?“ povzdechla si Binky.

Maminka konejšivě odpověděla: „Binky, ty nejsi ošklivá, jen nejsi stejná jako ostatní žabičky.“

Marně tatínek imaminka Binky utěšovali. Celé dny se trápila, až se nakonec rozhodla odejít tajně zdomova. Odskákala na kraj rybníka, kde měla od rodičů zakázáno pobývat. Na to místo si nesměla ani pomyslet, protože tu každý den číhalo nějaké nebezpečí.

Přesto si Binky řekla: „Když jsem tak ošklivá, můžu tam, kam nikdo nesmí. Mně se nemůže nic stát.“

Ale stalo se. Na staré vrbě se objevil moudrý vodník azeptal se žabičky: „Copak se ti přihodilo, Binky?“

Žabička se polekala, ale okamžitě se začala vyptávat: „Jak to, že mě znáš? Akdo jsi?“

Vodník odpověděl unaveným hlasem: „Jsem už starý vodník, atak znám všechna zvířátka aspousty tajemství, okterých nikdy nikdo neslyšel, víš? Ajmenuji se Kapka!“ řekl důrazně azmizel ve tmě.

Vtu chvíli Binky zbystřila. „Vodníku, vodníku!“ volala. „Kam jsi zmizel? Chtěla bych si stebou povídat,“ žadonila žabka.

Ze tmy se ozvalo: „Aco by tě zajímalo?“ zabručel vodník.

„Opravdu víš všechno?“ zeptala se zvědavě Binky.

„No, to se rozumí, že vím,“ odpověděl vodník.

„Tak mi řekni, proč jsem tak ošklivá?“ zeptala se nešťastná žabka.

„Ale ty nejsi ošklivá, jen jsi jiná, než ostatní,“ opakoval vodník stejná slova jako maminka žabičky. „Nic si ztoho nedělej. Všechna trápení se vždy vyřeší,“ uklidňoval Binky.

„Aco mi poradíš, abych nebyla tak jiná?“ zeptala se.

„Vím, kdo tě změní vkrásnou princeznu,“ řekl přesvědčivě vodník.

„Krásná princezna říkáš?“ Binky zazářila aokamžitě prosila, aby jí vodník prozradil, kam se má vydat hledat krásu.

„Musíš jít do hlubokého lesa, kde najdeš starou čarodějnici Filumínu. Hezky ji poprosíš, aby ti půjčila čarovnou knihu, ve které je kouzlo, co tě promění vkrásnou princeznu,“ vysvětloval vodník Kapka.

Binky se moc zaradovala. Tančila atěšila se, že bude krásná. Vodník jen kroutil hlavou, něco si bručel pod vousy anevěřil, jak může být krása tak důležitá. Po chvilce se žabička zastavila azavolala na vodníka: „Vodníku, vodníku, prosím, poradíš mi, jak mám čarodějnici Filumínu najít? Určitě znáš cestu,“ prosila nedočkavě Binky.

Vodník překvapeně odpověděl: „Aty se nebojíš jít sama do lesa? Bez maminky abez tatínka?“

„Nebojím se,“ zalhala žabička. „Jsem už velká achci se stát krásnou princeznou,“ řekla odhodlaně Binky.

Vodník přesto ještě jednou žabku varoval, že může zabloudit anikdy už se nemusí vrátit domů.

„Víš, že se můžeš ztratit auž nikdy nespatřit tatínka, maminku asestřičky?“ zeptal se vážným hlasem.

„To mi nevadí. Jsem rozhodnutá jít tak daleko, jak jen budu muset. Změním se vkrásnou princeznu, ato je mé největší přání!“ vysvětlovala Binky.

„No, dobře, když se nebojíš, cestu ti poradím. Pamatuj ale, že to, co uděláš, závisí jen ajen na tobě,“ dával jí rady zkušený vodník Kapka.

„Poslouchej tedy dobře, co ti povím. Musíš přeplavat potůček, který teče vedle našeho rybníka adoskákat do lesa. Vhlubokém atemném lese najdeš malou chaloupku, kde bydlí čarodějnice Filumína. Zlá není, toho se bát nemusíš, ale musíš ji pěkně poprosit. Až chaloupku najdeš, zaťukáš na dveře avstoupíš. Ostatní už víš,“ poradil žabičce moudrý vodník. „Anezapomeň pozdravit!“ stačil ještě zavolat.

Binky neváhala ani minutu, skočila do vody aplavala aplavala, až se dostala klesu.

„Ach jo, mám velký strach,“ řekla žabička, která vlese, aještě ktomu sama, nikdy nebyla.

Přes všechny obavy do lesa vstoupila. Šla ašla, aprotože se moc bála, začala si zpívat. „Já jsem malá žabička, nikoho se nebojím, jdu si jenom pro krásu apotom les už opustím.“ Ajak si zpívala azpívala, najednou se zamyslela apřekvapeně řekla: „Proč by mi někdo ubližoval, když nic špatného nedělám?“ Ale raději si zazpívala ještě jednou: „Já jsem malá žabička, nikoho se nebojím, jdu si jenom pro krásu apotom les už opustím.“

Konečně se přestala bát apředstavovala si, jak bude krásná. Radovala se tak moc, až zapomněla, že se už stmívá aže by si měla najít pelíšek na spaní. Aby jí cesta rychleji utíkala, opět si zazpívala: „Hop askok přes potok, budu krásná princezna, pěkňoučká alíbezná. Hop askok, hop askok. Tralala.“

Anajednou!

„Pozor! Jsi slepá?“ ozvalo se zkapradí. Aza chvíli vykoukl ježek.

„Copak tady tak vyzpěvuješ?“ zeptal se.

„Jejda, to jsem se ale polekala,“ vyděšeně vykřikla Binky.

„Kdo jsi ajak se jmenuješ?“ zeptala se.

„Jmenuji se František amalinko jsi mě probudila. My ježkové ještě spíme,“ postěžoval si.

„Tak to se ti moc omlouvám, ale když já mám tak velkou radost, až si musím zpívat,“ řekla vesele Binky.

„Jak to, že se ti chce zpívat, když je taková tma? Copak hezkého se ti přihodilo?“ zeptal se ospale František.

„Tak si představ!“ rozpovídala se žabička, „jdu za čarodějnicí Filumínou ata mě promění vkrásnou princeznu.“

Anač ti to bude?“ divil se František.

„Protože nejsem hezká amoc mě to trápí,“ smutně odpověděla žabka.

„Já ti pomůžu, jestli chceš,“ nabídl se ježeček.

„To jenom, abys nešla sama anebála se vlese,“ řekl po chvilce.

„Budu moc ráda, když půjdeme spolu hledat moji krásu,“ zaradovala se žabička.

Atak se Binky aFrantišek chytili za ručičky ašli tmou hlubokým lesem hledat chaloupku čarodějnice Filumíny. František se celou cestu vyptával, jakže to ta Filumína udělá, že ze žabičky bude krásná princezna. ABinky začala vyprávět:

„Představ si, že jsem potkala vodníka Kapku, který ví azná všechno, jak nikdo jiný. Vodník mi poradil, že čarodějnice Filumína má velkou, ale opravdu velkou knihu kouzel, kde se najde pomoc pro každého. Ataké mi prozradil, že vté knize je kouzlo, které mě změní vkrásnou princeznu.“

Binky ježečkovi povídala apovídala, až se najednou před nimi objevila malá chaloupka sokénkem, ve kterém bylo vidět světýlko.

„To je asi ten domeček, kde bydlí čarodějnice Filumína,“ napadlo Binky.