Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

PhDr. Tomáš Novák

PROČ SE MNOU NEMLUVÍŠ?!
2., upravené vydání

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00Praha 7
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
jako svou 5155. publikaci

Odpovědná redaktorka Helena Varšavská
Sazba Milan Vokál
Návrh a zpracování obálky Daniela Eftimiadisová
Počet stran 104
Druhé vydání, Praha 2013
Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s

© Grada Publishing, a.s., 2013
Cover Photo © fotobanka allphoto

ISBN 978-80-247-4686-9

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

ISBN 978-80-247-8492-2 (ve formátu PDF)
ISBN 978-80-247-8493-9 (ve formátu EPUB)

Vážená čtenářko,

nerozumí vám váš manžel?

Chová se, jako by mu na vás nezáleželo?

Má sice zajímavé koníčky, ale holduje jim bez ohledu na rodinu?

Je jako slon v porcelánu. Není hlupák, a přitom nechápe, že je vhodné ztlumit rádio, aby se neprobudilo právě uspané dítě, proč je nutné zajít do lékárny, i když prší a nemocný do druhého dne pravděpodobně nezemře.

Že vás má rád, vám neřekl… už strašně dlouho.

Výrok „ideální žena se ihned po pohlavním styku změní v basu lahváčů a partu kamarádů“ sice nevymyslel, ale chová se tak, že by to vymyslet určitě mohl.

V sexu je poměrně věcný, nepříliš vynalézavý, zaměřený především na sebe.

Hledáte či hledala jste dlouho chybu u sebe, vyzkoušela jste ledacos, ale k výrazné změně doma nedošlo.

Začínáte mít všeho doma plné zuby?

Pak je tato kniha napsána pro vás. Coby bonus dodejme ještě otázku:

Jste učitelka, zejména pak humanitních předmětů či estetické výchovy, a váš manžel je technik?

Odpovíte-li i na tuto otázku kladně, má to váhu všech výše uvedených souhlasů a toto svěží dílko prostě musíte mít. Neptejte se proč, vše se dozvíte v textu. Apel je natolik naléhavý, že vám autor nabízí odměnu ve formě slevy. Po předložení paragonu stvrzujícího zakoupení díla vám proplatí honorář, jejž mu nakladatelství dle smlouvy poskytne za každý prodaný výtisk.

Vážený pane,

nerozumí vám vaše manželka?

Chová se, jako by jí na vás nezáleželo?

Má sice pozitivní cíle, ale usiluje o ně bez ohledu na rodinu?

Je jako slon v porcelánu. Není hloupá, přinejmenším je průměrně a možná i výrazně nadprůměrně inteligentní, a přitom nechápe… to, co je obvykle jasné.

Že vás má ráda vám neřekla… už strašně dlouho.

Hledáte či hledal jste dlouho chybu u sebe, vyzkoušel jste ledacos, ale k výrazné změně doma nedošlo.

Začínáte mít všeho doma plné zuby?

Pak je tato kniha napsána pro vás.

Slovo o autorovi

PhDr. Tomáš Novák, nar. 1946, se psychologickému poradenství věnuje od roku 1968. Pracuje v Manželské a rodinné poradně v Brně. Je autorem řady odborných i populárních publikací.

Ke schizoidům má autor blízko svou osobností, jež pod fyzickým habitem pyknika (viz www.novaktomas.ic.cz) skrývá mužně schizoidní duši. Nuance daného typu osobnosti, které nepostihl sebepozorováním, doplnil desítkami let praxe v manželské a rodinné poradně.

Motto, nebo spíše podnět k (auto)diagnostickému zamyšlení

„V následujících odstavcích popíšeme jen ty formy schizoidní psychopatie, se kterými se setkáváme v manželských poradnách:

Pitoreskní podivín

Občas projde poradnou muž či žena, obvykle podivně oblečení, chovající se zcela nezvykle a žádající, abychom jim nalezli partnera, nebo vyžadující, abychom jim pomohli získat partnera, kterého si vybrali. Jsou velmi naléhaví, argumentují směšně naivně a směšně i působí.

Schizoid technik

Muž věnující se doma technickému hobby není samozřejmě schizoid. Musí tu být navíc ona technická schizoidní bezohlednost, kdy například větší část rodinného domku se musí podřídit požadavkům hobby. Na první pohled budí takové technické hobby zdání soustavnosti, ale v podstatě jde jen o realizaci nějakého podivného nápadu.

Schizoid sardonik

Neschopnost empatie a vůbec nedostatek soucitu s druhými nahrazuje výsměchem, posměchem a jízlivostí. Na jakýkoli nesouhlas druhého partnera reaguje okamžitě surovou blasfémií (posměchem tomu, co je druhému svaté). Pro jeho manželství je typické, že na jedné straně vidíme plačící, zuboženou manželku, na straně druhé posmívajícího se schizoida…“ Miroslav Plzák: Poruchy manželského soužití. (Úvod do matrimoniopatologie). Praha, SPN 1988.

Předmluva k prvnímu vydání

Výraz „muž schizoid“ je vám jistě nějak povědomý, spíše na okraji vašeho zájmu nežli v jeho centru. Mohli jste se o něm dočíst v učebnici psychiatrie nebo v psychologické encyklopedii, ale i tak jste získali dojem, že se vás netýká. Zdůrazňuji, že jedině manželský poradce ho poznává, a to dokonce až nepříjemně často.

Jeden z našich špičkových manželských poradců Tomáš Novák vám objeví osobnost, která se může vyskytovat nebezpečně blízko vás. Autor ji popisuje výstižně, srozumitelně a důkladně.

Jenomže autor o sobě nemůže říci to, co já, jako jeho kolega. Přečtete-li si totiž tuto knihu o schizoidních mužích, ani si neuvědomíte, že vám autor nasadil na nos brýle realistického pohledu na manželství. Autor tu totiž popisuje schizoidního muže a současně objasňuje výchozí stanoviska svého popisu. A právě ta výchozí stanoviska jsou mimořádně poučná, protože vás už přejde chuť kutat doma nějaký jediný model růžového sentimentálně načechraného manželství. Napadne vás, zda se i vy doma nepokoušíte o nemožné. V knize se totiž dozvíte, nejen jak zacházet s tak problematickou bytostí, jako je muž schizoid, ale také to, jak vůbec zacházet s partnerem, který je jako osobnost výstřední, nikoli však asociální. Dokonce můžete přijít na to, jaký je vůbec váš pohled na manželství, a dozvíte se, že nejhorší by bylo, kdybyste patřili do skupiny lidí, kteří jako jediní „ví, jak na to“. Proto si vyplňte testy v sedmé kapitole a začněte lámat své předsudky.

Zvláště mi imponuje autorova závěrečná myšlenka, jak je významné usilovat v manželství o vlastní soběstačnost a nezávislost. Domníváte se, že manželé mají být na sobě co nejzávislejší? Kdepak, opak je pravdou. Proč? To se dozvíte v této důmyslné knížce.

Miroslav Plzák

Úvodem

Není obtížné varovat před tzv. zakázanými typy pro partnerský vztah. Těžko, přetěžko žít s osobou závislou na alkoholu nebo na jiných drogách, se žárlivcem, s někým, kdo ve více než zralém věku poslouchá na slovo maminku a partnerku bere jako nutné zlo. Dovedeme si představit, co se skrývá pod pojmem hysterie, a víme, proč se vyvarovat osob, které z maličkosti udělají scénu, citově vydírají a urážliví jsou jako rozmazlené fiflenky. Je jasné, že lze těžko žít s někým, kdo má obě ruce levé a ještě navíc si notuje: „Ručičky, nebojte se, vy dělat nebudete,“ což pro mozek dotyčného platí též.

Každý snad pochopí, jak a proč podobná manželství směřují k rozvodu. Problém nastává, máte-li doma seriózního muže, přiměřeně vzdělaného, mnohdy až s překvapivě rozsáhlými znalostmi, v některém oboru přímo encyklopedickými. Má zájmy, jež by mohly být ozdobou každého životopisu. Osobně ve výdajích třeba na jídlo a ošacení bývá skromný. Nebývá to záletník, lenoch, mouchám neutrhává křidýlka, ba dokonce by obvykle ani kuřeti neublížil. V sexu se zrovna neprojevuje jako znalec Kámasútry, ale určitě nejde o žádného perverzníka, loudila a otrapu. Často nepije, nekouří, marihuana, jakož i náušnice v uchu jsou mu z principu odporné. Ne vždy je striktní abstinent. Ale konzumace bývá v mezích. Snad nejspíše vypije nějaké to pivo po návštěvě sauny nebo po volejbalovém utkání, ale vše v normě.

Citace z knihy M. Plzáka, uvedená jako motto, je jeho karikaturou. Někdy snad trochu vzdáleně některou z oněch popsaných osobností připomíná, ale obvykle to není tak zlé. Prostě je každým coulem řádný muž a žádný flink… a žít se s ním nedá. Klade na vás značné požadavky, a přitom chce být zcela nezávislý a jednat vždy dle svého.

Občas na něj reagujete tak, že je vám posléze stydno. Ječíte, zuříte, práskáte dveřmi. Jak je to možné? Vy přece nejste hysterka, ba ani tyran domácí. Navíc váš partner vám v mnohém imponuje a sdílíte leckterý z jeho zájmů.

Pokud jste absolventkou některého z humanitních oborů a on je technik, měla jste kdysi dojem, že se budete báječně doplňovat. Vy mu zprostředkujete různé kulturní statky a on bude doma kutit a nezhroutí se při zaslechnutí slova deskriptiva. Kdeže loňské sněhy jsou… Té deskriptivě sice rozumí, ale jinak z vašich očekávání nezbylo nic.

Maminka s tatínkem vám v dětství vždycky říkávali: „Nekritizuj hned druhé, hledej napřed chybu u sebe…“ A také oni i vaše oblíbená paní učitelka tvrdili: „Když se budeš snažit, všeho dosáhneš.“ Pro vaše manželství či vztah mu na roveň postavený to neplatí.

Snažíte se, co síly stačí, andělsky (a když je nejhůře i ďábelsky), a jako by hrách na stěnu házel. Ještě ke všemu, když mu pohrozíte rozvodem, tváří se buď jako sfinga, nebo (což je ještě horší) docela potěšeně. Asi máte v životě smůlu nebo jste ženská k ničemu…

Vážená potenciální čtenářko, zadržte, prosím. To, o čem se zmiňujete, nemusí být zdaleka smůla a rozhodně to nemusí souviset s vaší osobností. V žádném případě to není potvrzení eventuálního katastrofického výroku některého z vašich blízkých. Byť ve chvíli pesima či premenstrua konstatujícího: „Holka, holka, s tebou žádný chlap nevydrží…“

Je docela dobře možné, že místo předchozího lkaní nad rozlitým mlékem vztahu by stačilo opakovat: Můj muž je schizoid.

Cílem publikace je tento typ mužů popsat, zařadit do širších souvislostí psychologické typologie a naznačit, co dělat, pokud s ním žena hodlá i nadále žít v manželství.

Publikace není jen čtením pro ženy. Je určena i mužům. Těm může sloužit:

a) jako zrcadlo;

b) jako informace o schizoidních ženách. Těch je méně než schizoidních mužů, leč jsou. I o nich zde budete číst.

1. Proč je takový aneb „On snad za to ani nemůže“

Žijeme včasech zdůrazňujících rozum. Pokud je někde problém, hodláme ho určit, popsat, najít příčiny aty dle popisu odstranit. Nesnáze tím budou napraveny akýžený stav štěstí obnoven. Má to háček. Snadno se to řekne, hůře činí, ato ive sférách jednodušších, než je lidská osobnost. Ryze hypoteticky můžeme říci: „XY je takový, protože má takovou tělesnou stavbu.“ Psychologové namítnou, že podobné uvažování je až příliš poplatné Kretschmerově typologii. Její autor, psychiatr Ernst Kretschmer (1888–1964), patří ke klasikům, leč jeho typologie nepatří mezi nejmodernější výdobytky psychologie…

Schizothym aschizoid

První ztermínů použil ve své typologii výše již citovaný psychiatr. Podrobně jej vdalších kapitolách rozebereme. Schizoid je na rozdíl od předchozího termínem E. Bleuera zroku 1924. Tento termín můžeme přeložit jako „naznačující schizofrenii“. Dnes jsme spodobným značkováním daleko opatrnější. Leč jistý svéráz, špetku podivínství apramálo slunnou povahu naznačuje slovo schizoid inyní. Vnaší práci ho budeme užívat. Půjde nám opopis osob svérázných, disharmonických, ne však těch, jež by vplné míře splňovaly kritéria duševní choroby nebo patologického stavu. Spsychiatrickými diagnózami by měl nepsychiatr, byť třeba ipsycholog, nakládat opatrně. Ostatně ivpřípadě psychiatra opatrnosti nezbývá. Hranice mezi normou apatologií bývá někdy ne zcela jasná. Jsou tací, kteří na této hranici balancují jako provazolezec na laně. Jasné je, že vmoderní, platné psychiatrické klasifikaci nemocí je mj. diagnóza F60.1 – schizoidní porucha osobnosti. Ta je definována jako „stažení se od emočních, společenských ajiných kontaktů aupřednostňování fantazie, samotářství aintrospektivní rezervovanosti…“. Petr Smolík, autor „průvodce klasifikací“ (Duševní abehaviorální poruchy. Praha, Maxdorf, Jessenius 1996), konstatuje, že „klasifikace poruch osobnosti patří knejobtížnějším anejkontroverznějším kapitolám…“. Mezi obecná kritéria patří odchylka chování od průměru, nepřizpůsobivost, záporný dopad na sociální okolí. Příčinou ale není jiná duševní choroba ani organické onemocnění či úraz. Jsou-li tato kritéria splněna, lze oschizoidní poruše uvažovat za předpokladu, že osoba naplňuje svým chováním nejméně čtyři zdále uvedených charakteristik:

málokterá, či dokonce žádná činnost jí neskýtá potěšení;

emoční chlad;

omezená schopnost vyjadřovat vřelé city nebo zlobu vůči druhým lidem;

lhostejnost ke chvále či kritice;

malý zájem osex ve srovnání svrstevníky;

téměř trvalá obliba samotářských činností;

nadměrná pozornost věnovaná fantazii asebepozorování;

nedostatek blízkých přátel či důvěrných vztahů nebo jen nedostatek touhy po takových vztazích;

výrazná necitlivost ke společenským normám akonvencím.

Uvedená diagnostická kritéria lze doplnit tím, že porucha se častěji vyskytuje umužů než užen. Je vyšší mezi členy rodin pacientů, kteří onemocněli schizofrenií, což mimo jiné nasvědčuje vlivu dědičnosti. Porucha se projevuje od dětství. Dítka jí postižená jsou pohroužena do sebe, zreality unikají kdennímu snění. Pracovní či studijní výsledky tím nemusí být ovlivněny. Bývají lepší než schopnost společensky žít, dříve se tomu říkávalo „zařazení do kolektivu“. Svěkem se stav příliš nezlepšuje. Pacienti jsou spokojeni sami se sebou, jejich motivace kléčbě je malá. Ostatně její úspěšnost též.

Příčiny schizoidní poruchy

Každá porucha osobnosti či kní směřující disharmonický vývoj ssebou přináší řadu otázek. Mimo jiné se lze ptát, proč za prakticky shodné tělesné stavby je jedna osobnost výrazně bližší běžné normě než osobnost druhá. Izde přichází vúvahu řada vysvětlení.

Mnohé může napovědět pojetí tzv. somatické psychoterapie. Zakladatelskou osobností daného směru je psychoanalytik Wilhelm Reich (1897–1957). Freudův žák proslul zejména rozborem psychosomatických souvislostí různých příznaků či chorob. Jeho následovníci se zákonitě zaměřili na nejranější období vývoje plodu, respektive života člověka. Právě tam anásledně při porodu, respektive brzy po něm, lze najít inspiraci kvysvětlení dospělého chování. Jsou sice určité typové odlišnosti, na druhé straně zcela čistý typ neexistuje. Důležité je mimo jiné iindividuální energetické nastavení. Podstatný vliv mají traumata, jež dotyčný prožil apřežil vdobě svého vývoje. To jest od doby před narozením vlastně až do časů stávajícího hodnocení. Překonat trauma není náročné jen vdobě, kdy působí. Může mít vliv ido budoucna. Mohou vzniknout tzv. obranné mechanismy komplikující nejen harmonický rozvoj osobnosti, ale ivnímání podnětů avlivů od druhých lidí.

Povaha člověka auspokojování jeho potřeb

Nejen díky psychoanalytické tradici se obrací pozornost na vztah pudových potřeb člověka ana omezení, které kjejich uspokojení přináší prostředí. To, co hovorová řeč nazývá povahou člověka, může být chápáno ijako „obranný charakter“ vypracovaný vsouvislosti sfrustracemi (strádáním) vprocesu uspokojování základních potřeb. Potřeby jsou jak základní, fyzické, tak ivyšší. Mezi ty druhé potřeby patří přijetí druhými lidmi abezproblémové vztahy snimi. Osobnostní svéráz je pak dán naší reakcí na to, že všechny naše základní potřeby vkaždém okamžiku nemohou být plně uspokojovány. Dále má vliv ito, jak se svými potřebami zacházíme sami. Vneposlední řadě je dán itím, jak snimi zachází okolí. Konkrétněji jaký má okolí přístup kuspokojení našich potřeb. Na lidech ina situaci kolem nás jsme zejména vdětství plně závislí. Podstatné je nejen, jak dalece si je člověk schopen své potřeby uvědomit apřijmout je, byť by je třeba neuspokojoval. Naopak ito, jak dalece je pro něj nezbytné potlačit třeba iletmý záblesk touhy po něčem, co není takříkajíc košer. Předstíráním, že to, co je lákavé, vlastně není ani trochu přitažlivé, si lze dodávat jakési povrchní sebevědomí. Obvykle ovšem jen na čas. Již naši předkové říkávali: „odříkaného největší krajíc“ či „tichá voda břehy bere“.

Vsouvislosti sprocesem uspokojování potřeb je možno popsat několik na sebe navazujících stadií.

Východiskem je vcelku jasný stav. Stačí sledovat kterékoli normální dítě aje zřejmé, že platí:

Člověk si již vraném věku uvědomuje své potřeby avrámci možností je vyjadřuje…

Po zmíněném vyjádření mohou nastat dvě možnosti:

1. Potřeby jsou akceptovány, nejsou odmítány. Podstatné je, že je blízcí lidé chápou apozitivně na ně reagují. To je předpoklad harmonického rozvoje dítěte.

Výchova korunovaných hlav

Jak vychovat schizoida