Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

prof. PhDr. Jaro Křivohlavý, CSc.

Jak zvládat depresi

3., aktualizované a rozšířené vydání

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Vydala Grada Publishing, a.s.

U Průhonu 22, 170 00 Praha 7

tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400

www.grada.cz

jako svou 5242. publikaci

Odpovědná redaktorka Helena Varšavská

Sazba a zlom Milan Vokál

Návrh a zpracování obálky Daniela Eftimiadisová

Počet stran 184

Vydání 3., aktualizované a rozšířené, 2013

Vytiskla Tiskárna v Ráji s.r.o., Pardubice

© Grada Publishing, a. s., 2013

Cover Photo © fotobanka Allphoto

ISBN 978-80-247-4774-3

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

E-knihu ve formátu EPUB vytvořil Milan Vokál

ISBN 978-80-247-8641-4 (ve formátu PDF)

ISBN 978-80-247-8642-1 (ve formátu EPUB)

PŘEDMLUVA

Co je účelem této knížky?

Není jím sepsání odborného vědeckého pojednání o depresi. To by četlo jen několik málo specialistů, a ti mají dnes přístup k bohaté zahraniční odborné literatuře. Účelem této knihy je poskytnout porozumění tomu, kdo z vlastní zkušenosti ví, jak je člověku, který upadá do deprese.

První část knížky je určena těm, kteří depresí sami trpí. Autor by jim rád umožnil poznat, že nejsou sami, kdo takto trpí, a že se o tom, co prožívají, mnohé ví. Zároveň by chtěl i naznačit, co je možno dělat v situaci, kdy si častokrát myslíme, že se již nic proti depresi dělat nedá. Důraz je přitom kladen na to, co může učinit sám ten, kdo se propadá do deprese. Je zde uvedena metoda diagnostiky deprese, umožňující poznání vlastního depresivního stavu. Rovněž je uvedeno, co dělat, když zjistíme u sebe ten či onen druh a stupeň deprese. Podrobně je popsána řada metod „samoobslužné“ psychoterapie deprese.

Návody k tomu, co máme dělat, vycházejí ze soudobého poznání příčin deprese a možností jejího léčení. Autor se za dvacet pět let práce v Institutu pro další vzdělávání lékařů v Praze přesvědčil, že tzv. kognitivně orientované přístupy ke studiu deprese jsou solidně podloženy výzkumnými pracemi a je možno se na ně spolehnout. Proto s nimi čtenáře seznamuje. Názorně ukazuje jejich jádro. Zároveň uvádí příklady, jak tyto poznatky v praxi použít.

Druhým cílem této knížky je poskytnout vhled do problematiky deprese těm, kteří stojí blízko někoho, kdo je v depresi. Přesněji jde o to, dát do rukou manželů a manželek, přátel a přítelkyň, rodičů a příbuzných lidí v depresi poučení o situaci. Toto poučení je uváděno v naději, že z něho pramenící poznání bude využito tam, kde je nejvíce zapotřebí.

I když je celá knížka zaměřena na pomoc lidem, kteří se propadají do deprese, přece jen je možno vycítit, že jí nejde jen o psychoterapii. Ve stejné míře, ne-li více, šlo autorovi o naznačení, „jak zdravě žít“ tak, abychom se do deprese nedostali.

V Třebenicích, 19. 3. 2013 prof. PhDr. Jaro Křivohlavý, CSc.

ÚVOD

Co je deprese?

Tato knížka se zabývá depresí. Podle údajů Světové zdravotnické organizace v Ženevě (WHO) je deprese poměrně nejrozšířenější nemocí na naší planetě. Ukazuje se, že každý člověk má v životě nevítanou příležitost depresi v různé formě osobně zažít, případně být svědkem toho, že jí trpí někdo blízký.

Odpověď na otázku po definici deprese je možno dát různým způsobem. Je možno citovat odborné publikace a jejich definice deprese. Tak to zamýšlíme udělat ve druhé části knihy. Nechceme však těmito vědeckými poznatky začínat. Úvodem si přejeme přiblížit se těm, kteří se propadají do deprese, a dát jim najevo, že jejich stavu rozumíme. Jak? Tím, že jim ukážeme, jak bylo druhým lidem, s nimiž jsme byli ve styku v průběhu léčení jejich deprese. Snažíme se to udělat doslovnými (autentickými) citáty výroků lidí, kteří tuto nepříjemnou situaci prožili „na vlastním těle i na vlastní duši“.

Člověk v depresi prožívá řadu nepříjemných pocitů. Cítí se opuštěný, smutný, vyčerpaný, unavený, neuspokojený, nešťastný atp. Zdá se mu, že mu lidé kolem nerozumějí. A tito lidé se zase na něho dívají jako na člověka ke všemu lhostejného, nespolečenského, unaříkaného, nemluvného a netečného. Nenalézá u nich porozumění, a tím se dostává do ještě většího osamění.

Deprese není ojedinělý jev. Většina z nás z vlastní zkušenosti ví, co to deprese je. Odborné publikace uvádějí, že zhruba dvacet až dvacet pět procent lidí u nás prožívá v dané chvíli určité příznaky deprese. Toto zjištění platí „přes všechny hranice“ – ras, států a kontinentů. Ukazuje se však, že ženy jsou na tom podstatně hůře. Statistiky vykazují obvykle o sto procent více žen v depresi než mužů. Ještě jednu věc tyto statistiky ukazují: informují nás o tom, že deprese je na postupu. V průběhu našeho století se počet lidí trpících depresí podstatně (až několikanásobně) zvýšil. Zároveň je patrné, že se snížila věková hranice, od níž výskyt deprese prudce roste. Množí se domněnky, že to úzce souvisí s moderním způsobem života – s naším životním stylem. To vše nás vede k tomu, abychom se nad depresí pozastavili.

K zamyšlení

„Deprese není trvalou osobnostní charakteristikou. Deprese je nemoc. Je ji možno léčit a vyléčit.“

Sue Atkinsonová

„Téměř každý z nás zažije někdy v životě depresi.“

Ivy M. Blackburnová

„Dnes – daleko častěji nežli kdykoliv dříve – jsme vystaveni vlivům, které nás přesvědčují, že vše bude marné a nic na světě se nezmění.“

Martin P. Seligman

Část I.
Jak pomoci sám sobě

1. JAK MI JE

„Stát tváří v tvář depresi je jednou z nejtěžších věcí na světě.“

Sue Atkinsonová

„Stačí malý mráček a celé slunce je zakryté.“

Thomas Fuller

Zaposlouchejme se do výroků těch, kteří z vlastní zkušenosti vědí, co to znamená, propadat se do deprese.

A. Jak se cítím

strašně

netrpělivá

smutně

dopálená na celý svět

zklamaně

naprosto bez zájmu o cokoliv

podrážděně

jakoby „na dně“

bez duše

cítím se nanicovatě

bez radosti

je mi nepříjemně chladno

bez zájmu

jsem jakoby ve vlhku a ve tmě

beznadějně

mám hlad a nic ho neukojí

dotčeně

zraněná

v rozpacích

jsem na tom celkově velice bídně

plakala jsem (je mi stále do pláče)

má nálada je pod psa

ospale

unaveně

mé tělo cítí duševní zranění

je mi, jako by nastal konec světa

plná hořkosti

plná nenávisti

vystrašená

uražená

vyplašená

zlostná

zděšená

chtěla bych raději nebýt

zlá

nespokojená a neuspokojená

poškozená

rozzlobená

vzteklá

plná zášti

žlučovitá

nejraději bych se zabila

jsem strašně rozcitlivělá, všecko se mne hned dotkne

jsem celkově tím vším zasažena jako zraněné zvíře

upadám do zapomenutí (i sama na sebe – na vše)

cítím každou urážku jako ránu kladivem

cítím se víc nemocná nežli zdravá, i když mi tělo funguje

vzlykala jsem a nemohla jsem se utišit

nejsem schopna hledat východisko z jeskyně, v níž jsem uvězněná

nic mne netěší – i život mne přestal bavit

je to nepopsatelně hrozný pocit

volám, křičím, řvu „bez hlesu“ (jen sama v sobě)

B. Na co myslím

kolem mne tma, přede mnou tma

mám v hlavě zmatek (chaos)

že jsem zcela neschopná

že jsem naprostá nula

že jsem něčím vinna

že musím být za něco potrestána

že jsem ošklivá

mne asi nikdo na světě nemá rád

myslím, že musím zemřít

nemám se na co těšit

jsem zcela zmatená

jsem z toho celá popletená

jsem jakoby vyvrácená z kořenů

mám o sobě velice nízké mínění

děsí mne myšlenky na pomstu

sama sebe si nevážím

mé vlasy jsou hrozné

mé šaty jsou nemožné

myslím si, že mne tohle peklo postihlo právem

domnívám se, že jsem něco velice cenného ztratila

ztratila jsem sebemenší zájem o druhé lidi

myslím si, že nemám naprosto žádnou cenu (hodnotu)

myslím si, že jsem strašně zhubla (ztloustla)

mne nikdo nepotřebuje, já jsem již „na odstřel“

není v mém životě nic, na co bych ráda vzpomínala

má pýcha byla zraněna a já se cítím zneuctěna

já jsem jak „Pepánek nezdara“ – nic neudělám dobře

myslím si, že jsem nešika, hloupá ženská, líná, nenadaná atp.

ztrácím představu, že tento život má nějaký smysl

pořád si myslím, že jsem nechtěné dítě

trápí mne noční můry – neodpuštěné křivdy, které se mi staly

vše se mi zdá naprosto nesmyslné a bezúčelné

to, že jsem někomu něco neodpustila, mne tíží jako kámen

domnívám se, že se mi v minulosti stávaly jen samé zlé věci

duševní traumata zanechala na mé duši trvalé rány; ty bolí, i když jsou zacelené

v současné době je vše „na levačku“ a v budoucnosti to bude ještě horší

nejsem s to odpustit si, že jsem to udělala (či ono neudělala)

nikde není nic jistého, čeho by se člověk mohl chytit

trápí mne, že někoho nenávidím a nedovedu mu odpustit

zdá se mi, že žiji ve světě, v němž vymřela veškerá láska

pořád dumám, proč mne druzí lidé nemají rádi

stále se sama obviňuji, ale nepomáhá mi to

v mé mysli to není hezké (je to šeredné, odporné, děsivé, rozbouřené atp.)

C. Co dělám (jak se chovám)

nic

já vždycky všecko zkazím

přemýšlím – o čem? „o všem“

já asi druhé lidi nudím

jsem strašná puntičkářka

všichni jsou proti mně

cítím se strašně osamělá

k ničemu se nemohu rozhoupat

o nic se nepokouším, stejně mi nic nemůže pomoci

druzí lidé mne nemají rádi, a proto se jim raději vyhýbám

je mi strašně zatěžko být ve styku s lidmi, nevím, co jim říkat

nejsem s to se na něco soustředit (jsem stále roztěkaná)

nemohu se rozhodnout – jsem strašně nerozhodná

druzí lidé odmítají mou společnost, a tak se jim raději vyhýbám

jsem moc netrpělivá – u ničeho nevydržím (nemám žádnou výdrž)

dostala jsem se do slepé uličky, ze které není úniku

k ničemu se nemohu rozhýbat, jsem prostě na dně a dál to nejde

je mi strašně zatěžko být stále sama, padá to na mne

tohle myšlení vám vezme tolik energie, že se pak již k ničemu nevzchopíte

mám pocit, že každý den musím znovu a znovu bojovat o přežití

D. Tělesné příznaky deprese

Tělesné příznaky deprese nepatří k těm nejtypičtějším a nejvýraznějším projevům deprese. Obvykle nejsou rozhodující pro správné poznání (diagnostikování) deprese. Vzdor tomu není marné si je připomenout.

bolesti hlavy

bušení srdce

bolesti žaludku (pocity tlaku v žaludku, nadýmání, průjem, zácpa atp.)

časté nutkání k močení

narušená sexuální funkce (nezájem o sex, frigidita)

svírání u srdce (bolesti v srdeční krajině)

poruchy srdečního rytmu

pocity tlaku na prsou

svírání hrdla

celková slabost

ztráta životního elánu (chybí élan vital – energie k životu)

sucho v ústech

pocity závrati atp.

K zamyšlení

„Člověk je tvor snadno zranitelný. Když vám lidé přestanou věnovat pozornost, když vás již nerozptyluje nic zajímavého, když vás příliš unavuje práce, když změny vašeho zdravotního stavu jsou příliš velké, začíná být život těžký.“

Sue Atkinsonová

„Když je člověk nepotřebný, nechtěný, nežádoucí, nechválený a neobdivovaný, když vás přestanou navštěvovat přátelé, o nichž se domníváte, že by vás navštívit měli, když vás přátelé nepřizvou ke spolupráci a když máte strach, že budete zapomenut, nemusí to být příznakem stárnutí. Může to být jen známkou duchovní nezralosti.“

Ivy Blackburnová

Nejpodstatnější znaky deprese

Příznaků deprese, jak jsme viděli, je mnoho. Zde je možno se ptát: Které příznaky jsou pro depresi nejpodstatnější? Odpověď na tuto otázku je možno hledat u odborníků, u lidí, kteří mají k depresi svou profesí blízko, zabývají se jí po celý život – například lékaři, psychologové a psychoterapeuti. Podívejme se, co takováto dvojice na slovo vzatých odborníků (Papolos a Papolos, 1992 ) uvádí jako nejpodstatnější znaky deprese:

depresivní nálada,

snížený zájem o život,

snížená chuť k jídlu,

myšlenky na dobrovolný odchod ze života (sebevraždu),

snížená schopnost na něco se soustředit,

podstatně nižší životní energie,

nespavost nebo naopak zvýšená spavost,

snížené sebevědomí,

snížená pohyblivost.

K zamyšlení

„Deprese může přijít náhle – drasticky. Jindy přichází pomalu – plíživě. Mám však s ní své vlastní zkušenosti. Jakmile se objeví určité příznaky, hned vím, oč jde.“

Sue Atkinsonová

Pohled komise odborníků na příznaky deprese

Tam, kde někomu nestačí slovo jednoho odborníka a rád by slyšel výrok skupiny odborníků o tom, podle čeho poznat, že se v daném případě jedná o depresi, tam je možno citovat výsledek práce komise, která měla za úkol říci, podle čeho se pozná, že v daném případě jde opravdu o depresi. Uveďme zde takovouto „normu“, na kterou se dnes odvolávají odborníci v celém světě. Jde o definici deprese podle DSM-III-R (což značí Diagnostic and Statistical Manual of the American Psychiatric Association – Diagnostická a statistická příručka americké psychiatrické společnosti – třetí revidovaná verze).

„Aby v určitém případě mohl být stav daného člověka diagnostikován jako deprese, pak se zde nutně musí vyskytovat souběžně minimálně pět z dále uvedených devíti příznaků:

1. depresivní nálada,

2. snížený zájem o běžnou činnost,

3. ztráta chuti k jídlu,

4. nespavost,

5. zpomalení pohybů i myšlení,

6. ztráta životní energie,

7. pocity snížené vlastní hodnoty a viny,

8. snížená schopnost myslet a zhoršené soustředění,

9. sebevražedné myšlenky či aktivita k tomu směřující.“

K zamyšlení

„Někteří lidé si berou více odpovědnosti za zlé věci, které se staly, nežli je spravedlivé. Není divu, že se pak propadají do deprese.“

Martin P. Seligman

„Slyšel jsem pověst o starém muži, který na svém smrtelném loži řekl: Měl jsem v životě mnohé starosti a těžkosti, obavy a strachy, ve většině případů se však ukázalo, že to, čeho jsem se tak bál, se nikdy nestalo.“

Winston Churchill

Co se rozumí slovem deprese

Slovo deprese je latinského původu. Slyšíme v něm sloveso deprimo, deprimere, depressi, depressus – stlačiti (doslova de… dolů a premere… tlačiti). Význam slovesné formy slova deprese v současné době vyjadřuje: stisknout, stlačit, snížit (např. výkon, míru energie, intenzitu určité snahy, náladu atp.). Znamená to i sklíčit, stísnit, deprimovat, oslabit (např. aktivitu, fyzickou – tělesnou sílu). Deprimovaný značí postižený krizí, zbídačelý, propadlý něčemu. Deprese sama pak znamená: pokles, stísněnost, sklíčenost, krize, stagnace (ustrnutí) atp.

Deprese je dnes všeobecně známý termín. Pro vyjádření toho, co se depresí rozumí, se však používá i řady jiných českých a cizích termínů. Uveďme si některé z nich.

České:

stísněnost, sklíčenost, ochablost, netečnost, otupělost, lhostejnost atp.

Cizí:

melancholie (zádumčivost, těžkomyslnost, trudnomyslnost),

letargie (naprostá netečnost, otupělost, lhostejnost, chorobná spavost),

apatie (netečnost, lhostejnost),

indolence (nevšímavost, lhostejnost, pohodlnost),

malaise (neurčitý pocit neklidu a zneklidnění, kdy člověk není ve své kůži a neví, co mu je a co mu chybí),

dysthymie (depresivní myšlenky a nálady).

Pokud jde o depresivní stavy u lidí, které nás zde zajímají (např. na rozdíl od hospodářské deprese), pak se setkáváme s jejich rozdělením na tzv. těžší – klinické deprese a lehčí – normální deprese (Siang-Yang Tan a John Ortberg, Jr. 1995). Archibald Hart (1982) rozlišuje obecné pojetí deprese do tří pohledů (jak je možno se na depresi dívat):

I. Depresivní příznaky (symptomy) – ty mohou být například průvodním jevem něčeho jiného nežli deprese – například vážného onemocnění nebo chřipky atp.

II. Depresivní reakce – depresivní příznaky mohou být odpovědí na těžký životní zážitek (například ztrátu zaměstnání, úmrtí milované osoby, rozvod atp.).

III. Deprese jako relativně samostatné onemocnění (nemoc). Tento význam zde máme na mysli, kdykoliv hovoříme o depresi.

2. DIAGNOSTICKÁ SEBEOBSLUHA

Jedním ze způsobů, jak zjistit, jak to s námi je, je použít některých diagnostických metod zaměřených speciálně na ten druh těžkostí, které nás trápí. Existuje řada různých metod pro diagnostikování deprese. Uveďme si zde jednu z nejčastěji používaných, tzv. CES-D (Center for Epidemiological Studies of the National Institute of Mental Health – Středisko epidemiologických studií Národního ústavu duševního zdraví – deprese).

CES – D

Co se od nás žádá?

Reagovat na následující soubor tvrzení týkajících se vašich nálad, pocitů a obtíží.

U každé položky máte možnost uvést jednu ze čtyř variant reakcí na tvrzení o výskytu určitého druhu nálad a obtíží:

0. Vůbec ne nebo jen velice zřídka (méně nežli jeden den v týdnu).

1. Málo, ale přece jen občas (jeden až dva dny v týdnu).

2. Příležitostně, avšak ne příliš dlouho (tři až čtyři dny v týdnu).

3. Většinu času nebo po celou dobu (po pět až sedm dní během posledního týdne).

Je zde uveden dotaz na obtíže se spaním (těžkosti při usínání, probouzení se v noci, brzké probouzení a nemožnost dostatečně „dospat“ atp). Pokud se tyto obtíže u vás vyskytovaly každý druhý den, uveďte u této otázky číslo 2. Pokud trvale nemůžete spát (pokud máte trvalé potíže se spaním), pak uveďte 3.

Tvrzení určená ženám

1. Trápily mne věci (myšlenky), které mne obvykle netrápí.

2. Nechtělo se mi jíst – neměla jsem vůbec chuť na jídlo.

3. Měla jsem pocit, že bych nemohla odvrátit (zahnat) těžkou náladu, ani kdyby mi v tom někdo pomáhal.

4. Měla jsem pocit, že jsem nebyla tak dobrá jako jiní lidé.

5. Měla jsem obtíže soustředit se na to, co jsem dělala.

6. Cítila jsem se stísněná (v depresi).

7. Cítila jsem, že vše, co jsem dělala, jsem dělala s námahou.

8. Při pohledu do budoucna jsem se cítila zcela bezmocně a beznadějně.

9. Myslela jsem na to, že můj život byl omyl.

10. Měla jsem strach.

11. Můj spánek byl nepokojný.

12. Byla jsem nešťastná.

13. Napovídala jsem toho méně nežli obvykle.

14. Cítila jsem se osaměle.

15. Lidé kolem mne se mi zdáli méně přátelští.

16. Neměla jsem takovou radost ze života, jakou obvykle mívám.

17. Měla jsem chvíle, kdy jsem plakala.

18. Byla jsem smutná.

19. Cítila jsem, že mne lidé nemají rádi.

20. Nemohla jsem se rozhodnout, co dělat, a tak jsem skoro nic nedělala.

Tvrzení určená mužům

1. Trápily mne věci, které mne obvykle netrápí.

2. Nechtělo se mi jíst – neměl jsem chuť k jídlu.

3. Měl jsem pocit, že bych nemohl odvrátit těžkou náladu, i kdyby mi v tom někdo pomáhal.

4. Měl jsem pocit, že jsem nebyl tak dobrý jako druzí lidé.

5. Měl jsem potíže soustředit se na to, co jsem dělal.

6. Cítil jsem se stísněn (v depresi).

7. Cítil jsem, že vše, co jsem dělal, jsem dělal s námahou.

8. V pohledu do budoucna jsem se cítil bezmocně a zcela beznadějně.

9. Myslel jsem, že můj život byl omyl.

10. Měl jsem strach.

11. Můj spánek byl nepokojný.

12. Byl jsem nešťastný.

13. Napovídal jsem toho méně nežli obvykle.

14. Cítil jsem se osaměle.

15. Lidé kolem mne se mi zdáli méně přátelští.

16. Neměl jsem takovou radost ze života, jakou obvykle mám.

17. Měl jsem chvíle, kdy jsem plakal.

18. Byl jsem smutný.

19. Cítil jsem, že mne lidé nemají rádi.

20. Nemohl jsem se rozhodnout, co dělat, a tak jsem skoro nic nedělal.

Vyhodnocení

Pro stanovení výsledné hodnoty tohoto vyšetření je třeba sečíst všechna čísla u všech tvrzení. Výsledná hodnota se pohybuje v rozmezí od nula do šedesáti bodů. Toto číslo neuvádí míru deprese, jen naznačuje úroveň vašich depresivních obtíží v posledním týdnu.

Výsledný počet bodů:

Úroveň depresivních obtíží

0–9

stav bez deprese

10–15

stav mírně depresivní

16–24

stav středně depresivní

25–60

stav výrazně depresivní

Co s tímto výsledkem vyšetření?

V případě, že jste získali 25 nebo více bodů, bylo by dobré obrátit se okamžitě na odborníka: klinického psychologa, psychoterapeuta, lékaře, psychiatra atp.

V případě, že jste získali 16–24 bodů, počkejte 14 dní a toto vyšetření proveďte znovu. Jestliže se opět umístíte v tomto rozmezí (16–24 bodů), obraťte se s důvěrou na odborníka (psychologa).

V případě, že se domníváte, že váš život postrádá smysl a že by bylo lepší nebýt, nebo když myslíte na to, jak svůj život ukončit, obraťte se ještě dnes na odborníka – bez ohledu na to, kolik bodů jste v tomto testu získali. Neotálejte. Nemuselo by se to vyplatit.

3. JAK DOCHÁZÍ K DEPRESI?

„Naše emoce (city) jsou ovlivňovány tím, co si sami o sobě a o světě kolem nás myslíme. Tomu pak věříme a podle toho i jednáme.“

William Backus

„To, čemu věříme, je nejdůležitějším faktorem našeho emocionálního života.“

Marie Chapianová

„K depresi dochází, když člověk již nemá pro co žít, když nenacházídalší životní cíle. Snadno má pak záchvaty hluboké deprese.“

Edwin Aldrin (druhý muž na Měsíci)

Jsou nemoci, které mají (řečeno velice zjednodušeně) jen jednu jedinou příčinu. Příkladem takovýchto nemocí mohou být tzv. přenosné nemoci (o které se zajímají epidemiologové). U těchto nemocí stačí znát druh viru či bakterie a víme, odkud tato nemoc přichází. U velkého množství nemocí však tomu tak není. Příkladem mohou být různá onemocnění srdce a krevního oběhu. I když právě na ně v současné době umírá největší počet lidí, přece jen nejsme s to ukázat prstem na jednu příčinu a říci: tento jediný faktor (činitel) způsobuje tuto nemoc. Podobně jako u onemocnění srdce a krevního oběhu je tomu i u rakoviny. Ani u rakoviny neznáme „vir“, který by ji způsoboval. Do této řady nemocí, které vznikají z různých příčin, patří mimo jiné i deprese.

Když měli dva autoři (Siang-Yang Tan a John Ortberg, Jr., 1995) odpovědět na otázku „Proč dochází k depresi?“, uvedli následující nástin různých příčin, které k depresi vedou.

Příčiny deprese, které spočívají v narušeném životním stylu (v tom, jak nezdravě žijeme)

nedostatek spánku

přepracování a vyčerpání nadměrnou prací

nedostatek pravidelného, dostatečného pohybu (např. práce, tělesného cvičení atp.)

Tělesné (biologické) příčiny, například předcházející onemocnění, nemoc

Poporodní deprese (vyskytuje se u jedné desetiny matek).

Vliv změny počasí (tzv. změn tlaku – SAD – Seasonal Affective Disorders, sezonní emocionální obtíže); tyto obtíže se vyskytují u 5–6 % obyvatel.

Zážitek nemoci vlastní nebo člověka, který nám je blízký, vzácný a drahý – například objevení příznaků rakoviny (u sebe či u manžela, dítěte, rodiče, přítele, přítelkyně atp.).

Vyšší citová zranitelnost

Takzvaná charakteristika DPP – Depression Prone Personality (osobnost se znaky vyšší citové zranitelnosti). Tato osobnost podle Fredericha Flacha (1974) se vyznačuje následujícími znaky:

vyšší mírou etické (morální) odpovědnosti (bere věci až příliš vážně);

je mimořádně ambiciózní (snaží se podávat vždy dobrý výkon);

je ve vyšší míře soutěživý až soupeřivý (kompetitivní);

má vyšší míru životní energie (zdá se býti nezdolný – „k neutahání“);

až příliš se stará o to, jak se druzí lidé cítí;

snad až příliš se bojí, aby city druhých lidí nezranil;

je až příliš závislý na lidech, které miluje;

snad až příliš citlivě reaguje na vše, co by mohlo – i jen v sebenepatrnější míře – snížit pocit jeho hodnoty (sebecenění – self-esteem);

prožívá (až příliš) bolestně každou netaktnost druhých lidí (každé ponížení, urážku atp.);

neví si rady s nepřátelskými postoji druhých lidí (je často vůči útokům druhých lidí bezbranný);

je-li napaden, těžko se sbírá k obraně – i tam, kde obrana je zcela oprávněná.

Zážitek selhání a „hříchu“

Je zde výrazné povědomí o tom, že jsem v životě udělal, co jsem jako člověk udělat neměl, případně že jsem neudělal, co jsem jako čestný člověk udělat měl.

Je zde výrazně negativní postoj k určitému člověku – nenávist, zlost, hořkost, neodpuštění toho, co mně či někomu jinému udělal, zloba (na někoho či na něco).

Existuje povědomí o odchýlení se od cest, které jsou považovány morálně, eticky, nábožensky atp. za správné (např. nedodržení slova, lhaní, manželská nevěra, opomenutí péče o rodiče, krádež, zpronevěra atp.).

Byla projevena nedůvěra nejvyšší autoritě (Bohu) – například nevěřil jsem, že mne má rád (nevěřil jsem pevně bezpodmínečné Boží lásce ke mně, tomu, že „není na světě člověka, kterého by Bůh neměl rád“, že je s to mi odpustit atp.).

Neschopnost činit pokání, navrátit se k tomu, kdo mne má rád, atp.

Obtížné životní zkoušky

Těžké životní situace typu nedůvěry ze strany druhých lidí, nezaměstnanosti (ztráty zaměstnání), finančních obtíží, neúspěchu, vystavení neoprávněným pomluvám (proti nimž se člověk nemůže bránit) atp.

Osamění

Opuštění – jak tomu je například při osiření, ovdovění, po rozvodu, po úmrtí přátel (viz situaci stárnoucích lidí, kterým odcházejí jejich vrstevníci).

Opuštění milovanou osobou – například děvče, se kterým se rozejde mládenec.

Odmítnutí (například vstupu do žádoucího mezilidského vztahu).

Existenční prázdnota

Pocity bezvýznamnosti vlastního úsilí.

Ztráta představ o nadějnosti toho, oč se snažím.

Ztráta smysluplnosti vlastní činnosti.

Existenční vakuum („nemám proč žít“).

Pocity tíhy odpovědnosti za to „býti člověkem“.

Pocity „zkaženosti světa“ či „totálního propadnutí zlu“.

Biologické faktory

porucha biochemické aktivity v centrální části mozku

vliv genetických faktorů (dědičnosti)

nedostatek látek typu serotoninu, norepinefrinu atp.

Špatné mezilidské vztahy

Rozpad rodiny (50 % lidí v depresi uvádí, že nemají dobré vztahy ve vlastní rodině).

Špatná sociální komunikace (nedobrý způsob sdílení a sdělování, nedostatek rozhovoru, absence opravdového dialogu atp.).

Neexistence „blízkého člověka“ – přítele, přítelkyně či přátel a přítelkyň.

„Rozhádání“ se se všemi lidmi.

Širší sociálně-kulturní faktory

život v politicky nestabilní situaci

život v nadměrné chudobě a bídě

nepříznivé etnické faktory (např. život utlačované menšiny)

Existence „nemoudrých“ představ, myšlenek, přesvědčení a očekávání

Sobectví – vidění jen sama sebe a vlastních zájmů (egoismus).

Nadměrný perfekcionismus (snaha dělat vše, vždy a za každou cenu na sto procent).

Zveličování (např. toho, co je zlé, vlastních zásluh atp.).

Shrneme-li: Paleta příčin, které vedou k depresi, je velice pestrá. Setkáme-li se s depresí, pak není tak snadné uhodnout na první pohled, proč k ní došlo. Vyplatí se však zjišťovat celý soubor činitelů, které pravděpodobně stojí v pozadí deprese. Proč? Protože znalost podmínek, které umožnily zrod deprese, nám může být pomocí při jejím léčení (odstranění).

K zamyšlení

„Naše myšlení může ovlivnit náš zdravotní stav – k dobrému i ke zlému.“