Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Eva Skořepová, Michal Skořepa

Chytré pohádky z lesní mýtinky
Zvířátka ve světě ekonomie

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Vydala GRADA Publishing, a.s.
U Průhonu 22, Praha 7 jako svou 4928. publikaci

Ilustrace Eva del Risco Koupová
Realizace obálky Vojtěch Kočí
Sazba Jan Šístek
Odpovědná redaktorka Michaela Průšová
Počet stran 88
První vydání, Praha 2012
Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

© GRADA Publishing, a.s., 2012

GRADA Publishing: tel.: 234 264 401, fax 234 264 400, www.grada.cz

ISBN 978-80-247-4373-8

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

ISBN 978-80-247-7618-7 ve formátu PDF
ISBN 978-80-247-7619-4 ve formátu EPUB

Ahoj děti!

Jmenuju se Amálka. Vítám vás na lesní mýtince. Mám výborný sluch i zrak a nic mi tady neunikne. Dohadování mezi námi zvířátky je mnohdy stejně napínavé jako mezi lidmi. Všechno pečlivě pozoruju, a pak o tom píšu pohádky. Ty nejzajímavější naleznete právě v této knížce. Doufám, že se vám budou líbit.

Pěkné počteníčko vám přeje

Amálka Rozumná.

Jak šel medvěd nadračku

Mýtinu uvykotlaného dubu zalilo jarní sluníčko. Vzduchem začaly poletovat první včelky. Bledule, sněženky ipetrklíče načechrávaly své sukýnky. Zvířátka se stěhovala od rozvodněné řeky na mýtinku ustarého dubu. Některá znich byla zjarní povodně pořádně vyděšená. Všichni měli plno práce. Tu se vyhrabávaly nory, tam se uklízela doupata nebo stavěla nová hnízda. Domečky se připravovaly tak, aby mohly další rok dobře sloužit. Zanedlouho se rodiny rozrostou. Narodí se mláďátka, ta dají zvířecím maminkám atatínkům teprve práce! Do té doby musí být vše potřebné připraveno.

Do všeho toho pracovního ruchu se najednou ozvala sojka– hlavní zpravodaj. Mýtinkou aokolním lesem se rozléhalo její varovné: „Píé, píé, píé, máme tu zloděje!“ Askutečně. Udubu se začaly dít podivné věci. Některým zvířátkům se ztratily zásoby potravy, jiným nářadí anáčiní na stavbu aopravu obydlí. Občas dokonce záhadně zmizelo skromné vybavení domečků. Sousedi po sobě pokukovali. Nevěřili jeden druhému. Kdo znich je tím zlodějem?

Když si chtěl králík odhopkat na pastvu adát si kobědutrochu čerstvé travičky, raději si pečlivě sbalil svoji peřinku do batůžku. Batůžek hodil na záda ateprve potom vyrazil. Tose mu ale špatně hopsalo stím převelikým nákladem.

Když celý unavený dorazil na palouček, natáhl se jak dlouhý, tak široký apomalu nabíral sílu na samotné jídlo. Křup, chřup, křup, chřup, ... dal si nášup abyl čas na návrat. Cesta domů byla ale ještě horší. Plné bříško vepředu, těžký batůžek vzadu. Sotva se dovalil zpátky ke své noře.

Aco teprve sojky, pěnkavy, špačkové, datlové avůbec všichni okřídlenci, kteří vokolí mýtiny bydleli. Pro ně to byla pořádná zátěž, vzlétnout sbatůžkem mezi křídly. Nemohli ale nechat všechna svá nejjemnější anejvzácnější peříčka vhnízdě. Co kdyby jim jednoho dne zmizela? Čím by potom vycpali peřinky pro svá písklátka, co se mají každou chvíli vylíhnout zvajíček?

Kradlo se nejenom na zemi avkorunách stromů, ale dokonce ipod zemí. Myší rodinka Drápků měla několik sklepů asklípků avnich velké zásoby semínek. Jednou si však Drápkovi vyšli na procházku anež se vrátili, ve sklepích nic.

To bylo večerního pofňukávání, když se na talířku objevil jen malý přemalinký kopeček zrní, který vymetla paní Drápková ze dna truhličky. Táta Drápek povídá: „To tedy ne! Příště si všechny zásoby musíme brát ssebou.“ Ioni od té doby pobíhali po lese sbatůžky na zádech.

Jezevec, pan Pruhovaný, si našel avyčistil noru pod vykotlaným bukem. Přemýšlel, jak to udělat, aby se mu zloději nedostali domů, až půjde na lov. Jeho nora byla sice plná chodeb azákrut avšechny své cennosti měl uložené až několik metrů od hlavního vchodu, přesto se oně bál. Lovil obvykle vnoci, ato je čas vhodný právě pro zloděje.

Přemýšlel, jak to udělat, avzpomněl si na starého přítele, medvěda Bručouna. Hned se sním domluvil: „Bručoune, počkej mi tu unory apohlídej, aby se mi dovnitř nikdo nevloupal. Potřebuju se jít nadlábnout. Už mně ukrutně kručí vžaludku. Za hlídání ti přinesu něco na zub.“ Bručoun byl statný medvěd, každý vlese se ho trochu bál. Moc toho nenamluvil, ale chtěl panu Pruhovanému vyhovět, atak pokýval hlavou.

Koneckonců, proč by uněj nepočkal? Stačí si přece lehnout před jezevčí noru aočkem sledovat okolí. Třeba pan Pruhovaný skutečně něco přinese. Adočkal se. Ráno dostal za hlídání od jezevce snídani. Pan Pruhovaný mu na talířek prostřel žížaly, žáby, trochu sušených malin aostružin.

Po mýtině se rychle šířila zpráva onovém hlídači. Zvířátka se Bručouna trochu bála, ale věděla moc dobře, že jim může pomoci. Bude hlídat jejich domečky ajejich majetek, oni zatím mohou vyrazit za potravou apro stavební materiál bez batůžků. To bude úleva. Vše jim půjde rychleji.

Jeden za druhým chodili za Bručounem aprosili opomoc: „Bručoune, pohlídej nám prosím naše hnízdo vdutině smrku,“ štěbetaly pěnkavy. „Doneseme ti nějaké vypasené červíky kvečeři.“ „Bručoune, nenech se přemlouvat apohlídej nám naše nory pod borovicemi, doběhneme si na pastvu,“ žadonili králíci. „Nezapomeneme ani na tebe avyhrabeme pro tebe sladké kořínky.“ Ataky zajíci, vydry, veverky alasičky, myšky arejsci, dokonce ikrtek chtěl, aby mu medvěd pohlídal jeho podzemní království.

Nejdříve se to Bručounovi líbilo. Po zimě byl vyhladovělý avěděl, že teď na jaře musí opět zesílit. Nabízené dobroty mu přišly vhod. Stačilo odvalit se kdalšímu domečku, tam si lehnout ačekat. Za hlídání vždycky dostal pamlsky. Pěkně se kulatil abyl čím dál línější.

Otázky pro pozorné čtenáře

Medvěd je všežravec.