Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Mgr. Zuzana Pospíšilová

Uf, oni přistáli

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00  Praha 7
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
www.grada.cz
jako svou 5335. publikaci

Ilustrace Michal Sušina
Odpovědná redaktorka Helena Varšavská
Sazba a zlom Antonín Plicka
Zpracování obálky Antonín Plicka
Počet stran 112
Vydání 1., 2013

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a. s.

© Grada Publishing, a.s., 2013
Cover Illustration © Michal Sušina

ISBN 978-80-247-4684-5

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

E-knihu ve formátu EPUB vytvořil Antonín Plicka

ISBN 978-80-247-8825-8 (ve formátu PDF)
ISBN 978-80-247-8826-5 (ve formátu EPUB)

Už jsi viděl ufony?

„Pojď si se mnou zakopat!“ prosil Marek svého staršího bratra.

„Neruš, čtu si!“ odbyl ho Pavel.

„A co čteš?“ vyzvídal Marek. Měl dlouhou chvíli a chtěl si s Pavlem aspoň povídat.

„O ufonech. Ale tomu ty nerozumíš. Vesmír je na tebe totiž kapánek složitej!“

„A co tam o nich píšou?“ nedal se Marek.

„Tak, různě. Jak nám dávají znamení tím, že dělají kruhy v obilí, ale my to ještě neumíme pochopit. Jak piloti nebo jiný lidi viděli létající talíře a tak,“ rozpovídal se starší Pavel.

„A oni jako fakt existujou?“ zapochyboval Marek. „Já jsem myslel, že jsou jenom ve filmech. Jako třeba čerti, vodníci nebo čarodějnice.“

Pavel jen zoufale pozvedl obočí a dál se začetl do knížky o záhadných kruzích v obilí a UFO. Nechtěl se nechat vyrušit hloupými otázkami někoho, kdo se o neidentifikovatelné létající objekty vůbec nezajímá.

Markovi blesklo v očích. „A ty už jsi ty ufony viděl?“

„Ještě ne, ale strašně bych si to přál,“ odpověděl Pavel a dál se věnoval četbě.

Tohle Markovi stačilo. Po svačině zašel na návštěvu k Vojtovi. Vojta je jeho nejlepší kamarád. Je také čtvrťák. Marek chodí do áčka a Vojta do béčka. Ale bydlí blízko, a když jim vyučování končí ve stejnou dobu, chodí spolu ze školy domů.

„Ahoj, Vojto, nešel bys na chvíli ven? Potřeboval bych s něčím píchnout,“ hlásil Marek hned mezi dveřmi Vojtova bytu.

„Jestli hledáš někoho na práci, tak běž jinam,“ řekl Vojta a z legrace naznačil, že má obě ruce levé.

Marek se tomu zasmál. Vojtův smysl pro humor dobře znal. „Můj brácha by chtěl vidět ufony!“

„Cože? Vypadám snad jako nějakej ufon?“ durdil se naoko Vojta.

„Co kdybychom si z něj malinko vystřelili?“ pokračoval Marek a potutelně se přitom usmíval.

Tohle byla pro Vojtu opravdová výzva. „To by šlo, to beru! Musíme to pořádně promyslet,“ řekl a ve spěchu si obul tenisky, aby mohli s Markem vyrazit ven. Došli až do parku, kde se posadili na lavičku.

„Brácha říkal, že nám ufoni dávají znamení tím, že kreslí kruhy do obilí.“

„Jak kreslí?“ nechápal Vojta.

„No pastelkami asi ne!“ rozčiloval se nad Vojtovou nechápavostí Marek. „Nějaké obilí si lehne, jiné zůstane stát a z letadla to pak vypadá jako dokonalý kruh nebo jiný obrázek, chápeš?“

„To chápu. Dokonce by se dal vymyslet i způsob, jak to napodobit, ale nechápu, jak tvýho bráchu dostaneme do letadla, aby se na to mohl podívat!“

Markovi vyskočila uprostřed čela hluboká vráska. „To já taky ne!“

„A létající talíř asi taky nemáš, viď?“ zeptal se zkusmo Marek.

„Talíř sice nemám, ale mám vrtulník na dálkové ovládání,“ odpověděl Vojta. Pak se zamyslel a po chvíli ticha vykřikl: „Už to mám. To bude pecka!“

Marek se lekl, až málem spadl z lavičky. Vojta se tomu musel smát. Podal Markovi ruku. „Jde se ke mně!“

Kluci se vrátili zpátky k Vojtovu domu.

Létající talíř

„Nedáte si svačinu, kluci?“ uvítala je oba Vojtova maminka, která zrovna pekla ovocnou bublaninu. Marek se tvářil rozpačitě. Na koláč měl chuť, ale styděl se to říct. Vojtovi to bylo hned jasné. Plácl Marka přes záda a pobídl ho: „Tak se nejdřív najíme, ať má mozek dost šťávy na přemýšlení.“

„Jdete psát úkoly?“ zeptala se s úsměvem maminka. Vojta přikývl a ukousnul si veliký kus bublaniny. Schválně, protože s plnou pusou se nemluví. Přece nebude mamince vykládat, že jdou vyrábět létající talíř.

„Chutná?“ zajímalo maminku. Marek s plnou pusou taky jen přikývl. „Tak si vezměte ještě,“ pobídla kluky. Oba se bez zaváhání vrhli na další kousek. Dostali k tomu skleničku vody se šťávou. Když ji vypili, tak se odebrali do Vojtova pokojíku.

„Chviličku strpení,“ řekl Vojta a zmizel pod postelí. Za chvíli se opět vynořil i s velkou plastovou krabicí. Vytáhl z ní vrtulník a ukázal ho Markovi.

„Brácha není padlej na hlavu,“ prohlásil zklamaně Marek, „vrtulník si s létajícím talířem nesplete nikdo. Ani náš Pavel!“

„Jasně že ne. Ale malinko ho upravíme, neboj!“ uklidňoval ho Vojta. „Táta mi přivezl z Německa takové speciální svítící tyčinky. Mám jich plnou krabici. Když tu tyčinku ohneš, něco tam praskne a začne to svítit.“

„Fakt, jo?“ nevěřil Marek.

Vojta mu místo odpovědi ukázal krabičku se svítícími tyčinkami. Jednu ohnul, něco v ní křuplo a ona začala žlutě svítit. „Teď na světle to není ono, ale běž se s tím zavřít třeba do skříně,“ poradil mu Vojta.

„Ty jo, to je paráda!“ žasl Marek, když vylezl ze skříně.

„A to není všechno. Mám k tomu i takovéhle násadky, takže se z toho dá udělat perfektní svítící kroužek,“ řekl Vojta a názorně to předvedl.

„Takže jestli tomu dobře rozumím, tak s tím budeme lítat v noci,“ ujišťoval se Marek.

„Jasně že v noci. A lítat s tím budu jenom já. Ty budeš doma, abys na to bráchu upozornil.“

„Okno v pokojíku máme zrovna do zahrady, to je super. Večer nechám odemčenou branku, abys tam mohl nenápadně vklouznout,“ plánoval Marek.

„Dík! Ale tvým úkolem bude zajistit, abyste neměli zatažené závěsy,“ připomenul Vojta.

„My nemáme závěsy, ale žaluzie.“

„To je přece jedno. Hlavně musí být vidět ven, ať se nenamáhám zbytečně!“

„Tak jdem na to!“ zamnul si ruce Marek.

„Ne tak rychle. Zatím si to jenom připravíme, protože ty světelný tyčinky působí jenom několik hodin. Měli bychom to udělat až později odpoledne, ať to do večera vydrží.“

S přípravou ale začali okamžitě. Vojtův pokojíček byl vzhůru nohama, jak hledali ty správné součásti létajícího talíře.

„Co kdybychom zkusili zespodu připevnit nafukovací kruh?“ navrhl Vojta.

„Jestli to ten vrtulník unese, tak klidně,“ řekl Marek a pustil se do nafukování kruhu, který objevili v bedně na dávno zapomenuté hračky.

„Musíme to vyzkoušet,“ řekl Vojta. Když byl kruh připevněný k podvozku vrtulníku, Vojta se pokusil s vrtulníkem pohnout, ale marně. „Možná to chce jenom nové baterky,“ pronesl a zmizel za dveřmi. Baterky rychle vyměnil a pustil se do dalšího pokusu. Tentokrát se vrtulník konečně odlepil od země a vznesl se do vzduchu.

„A zespodu toho nafukovacího kruhu připevníme v pravidelných rozestupech barevný svítící kroužky,“ vysvětlil svůj plán Vojta.

„A taky by se ty tyčinky mohly připevnit i na vrtuli,“ napadlo Marka.

„Super nápad!“ pochválil ho Vojta, „když se bude vrtule točit, tak to bude dělat skvělý světelný efekty!“

Konečně se blížil čas večeře. Kluci rychle dokončili poslední přípravné práce, znova si zopakovali, co má kdo dělat, a domluvili se, že všechno propukne o půl desáté. To se Marek s Pavlem obvykle chystají do postele.

UFO na zahradě

„Co bude dnes kvečeři?“ zeptal se Marek rozverně.

„Nudle smákem,“ odpověděla mu maminka aMarek se oblíznul.

„Ale nejdřív umýt ruce!“ zavelela avšichni tři museli poslechnout. Pavel, Marek itatínek společně zamířili do koupelny.

„Jak vlastně vypadá takový létající talíř?“ zeptal se Marek, když byli všichni ustolu amaminka jim plnila talíře.

„Asi jako tenhle talíř,“ odpověděla mu maminka.

„Spíš jako dva hluboké talíře přiklopené na sobě,“ řekl tatínek.

„Nesmysl,“ ozval se Pavel, který toho oufonech alétajících talířích přečetl asi nejvíc. „Mimozemská kosmická loď vůbec nemusí vypadat jako talíř. Může mít tvar trojúhelníku nebo dlouhého doutníku nebo může mít jiné prazvláštní tvary. Ale nejčastěji vypadá jako zvon.“

„Aha, to jsem nevěděla,“ přiznala se maminka.

„Já taky ne,“ řekl tatínek apustil se do jídla.

Když byli po večeři, Pavel umyl nádobí aMarek ho utíral. „Hele, brácho, nepřečetl bys mi něco zajímavého zté tvojí knížky?“ zeptal se Marek svého staršího bratra.

„Snad nechceš být taky ufolog?“ zasmál se Pavel.

„Co je ufolog?“ zeptal se Marek.

„Vědec, který zkoumá důkazy oUFO.“

„Aproč se tomu vlastně říká UFO?“ zeptal se Marek znova.

„To je jasné jak facka. Je to zkratka pro neidentifikovatelné létající objekty,“ vysvětloval trpělivě Pavel.

Marek se cítil dotčený. „To jsme vangličtině ještě nebrali, tak to nemůžu vědět!“ bránil se.