Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Doc. Ing. Věra Seifertová, CSc., a kolektiv

Průvodcovské činnosti

Kniha je monografie

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Vydala Grada Publishing, a.s.

U Průhonu 22, 170 00  Praha 7

tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400

www.grada.cz

jako svou 5284. publikaci

Autorský kolektiv:

Doc. Ing. Věra Seifertová, CSc.

Ing. Petr Houška

PhDr. Stanislav Voleman

PhDr. Jolana Kopřiva Myslivcová

Odborní recenzenti:

Doc. Ing. Jarmila Indrová, CSc.

Doc. Ing. Otakar Němec, CSc.

Doc. Ing. Hana Ezrová, CSc.

Vydání odborné knihy schválila Vědecká redakce nakladatelství Grada Publishing, a.s.

Odpovědný redaktor Mgr. Petr Mušálek

Grafická úprava a sazba Eva Hradiláková

Počet stran 208

První vydání, Praha 2013

Vytiskla Tiskárna v Ráji, s.r.o., Pardubice

© Grada Publishing, a.s., 2013

Cover Design © Eva Hradiláková

Fotografie © CzechTourism.com

ISBN 978-80-247-4807-8

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

E-knihu ve formátu EPUB vytvořila Eva Hradiláková

ISBN 978-80-247-8708-4 (ve formátu PDF)

ISBN 978-80-247-8709-1 (ve formátu EPUB)

O autorech

Doc. Ing. Věra Seifertová, CSc.

Absolvovala Vysokou školu ekonomickou v Praze, kde od ukončení studia působila jako asistentka, odborná asistentka a docentka. Už od studií pracovala jako průvodkyně v několika jazycích, vedoucí zájezdu a delegátka u různých cestovních kanceláří. V roce 1990 založila a vedla vlastní incomingovou cestovní kancelář, především pro studenty z USA.

Zastávala pozici marketingové a obchodní ředitelky v zahraniční CK ve Vídni. Na Fakultě dopravní ČVUT vytvořila a vyučovala předmět Management a marketing cestovního ruchu, přednášela na MÚVS ČVUT Praha. V letech 2002–2011 působila jako rektorka Vysoké školy cestovního ruchu, hotelnictví a lázeňství. V Oxfordu obdržela mezinárodní cenu Socrates Award – za osobní přínos v intelektuálním rozvoji moderní společnosti.

V současné době je vedoucí katedry průvodcovské činnosti Vysoké školy obchodní v Praze, o. p. s.

Ing. Petr Houška

Absolvoval Fakultu obchodní na Vysoké škole ekonomické v Praze. V současné době dokončuje doktorandské studium na univerzitě v Prešově. Za dobu svého působení na Ministerstvu pro místní rozvoj zastával různé pozice na úseku cestovního ruchu. V rámci své činnosti působil jako člen Poradního výboru pro cestovní ruch Evropské komise a dále jako akreditovaný expert za ČR pro oblast cestovního ruchu u Světové obchodní organizace WTO. Byl autorem vyhlášky č. 295/2001 Sb., o provádění a obsahové náplni zkoušky odborné způsobilosti pro výkon průvodcovské činnosti v oblasti cestovního ruchu.

Je členem oborové skupiny Gastronomie, hotelnictví, turismus Národního ústavu pro vzdělávání (NÚV) a členem odborné sekce Rady kvality ČR pro oblast cestovního ruchu. V současné době vyučuje na katedře průvodcovské činnosti Vysoké škole obchodní v Praze, o. p. s.

PhDr. Stanislav Voleman

Od studií na Filozofické fakultě UK se věnuje průvodcovské činnosti v oblasti cestovního ruchu. Během dlouholeté praxe působil také jako vedoucí zájezdu, místní zástupce cestovní kanceláře či sportovní instruktor. V současnosti je předsedou Asociace průvodců ČR a regionálním zástupcem Word Federation of Tourist Guide Association. Je vyhledávaným odborníkem pro domácí i mezinárodní otázky průvodcovské profese. Vedle řízení vlastní cestovní kanceláře zaměřené na korporátní a kongresovou turistiku se věnuje také pedagogické a publikační činnosti. Stále pracuje jako aktivní průvodce v několika cizích jazycích.

PhDr. Jolana Kopřiva Myslivcová

Vystudovala na Filozofické fakultě UK obor Historie. Na počátku 90. let založila a vede TYRKYS, školu kultury podnikání v cestovním ruchu, a incomingovou cestovní kancelář JOMYS, tourist centrum, kde propojuje činnost pedagogickou s praxí cestovní kanceláře. Má bohatou přednáškovou a publikační činnost. Je členkou představenstva Asociace cestovních kanceláří České republiky a předsedkyní Sekce památek a významných turistických cílů ACK ČR. Od studentských let aktivně provádí v jazyce německém, ruském, anglickém a českém (v tuzemsku i zahraničí).

1 Historie průvodcovské činnosti asoučasná právní úprava

1.1 Odstarověku ponovověk

Cestování je spjato scelou historií lidstva. Odsamého počátku lidské existence docházelo kcestování společenství lidí, nejčastěji zalepšími životními podmínkami, alidé byli schopni migrovat navelké vzdálenosti, dokonce imezi jednotlivými světadíly.

Starověk

Zanejstarší cestovatele, onichž můžeme nalézt písemné zmínky, považujeme Egypťany, Řeky aŘímany, kteří při svých cestách využívali organizátory cest – místní obyvatelstvo – vefunkci průvodců apřekladatelů.

Zejména Řekové sehráli voblasti cestování ajeho dokumentace klíčovou roli. Napočátku řecké zeměpisné literatury stojí popisy cest posouši označované Periégésis apomoři Periplús. Přepona peri (kolem) je základem pojmu „okružní cesta“, který je používán voblasti cestovního ruchu aprůvodcovské činnosti dodnešní doby. Jedním znejstarších cestopisů je slovní doprovod k„mapě světa“ odHekataia zMilétu (přelom 6. a5. stol. př. n. l.), zněhož se dodnešní doby dochovaly pouze zlomky. Popis krajiny zlodi je však podán též vHomérově Odysseji. Odtud se vyvíjí Periplús kpraktickým příručkám námořní mořeplavby, vnichž se věnuje pozornost údajům ovzdálenostech asměrech. Popisů jednotlivých moří, pořízených samotnými mořeplavci, aktivně využívali antičtí geografové. Této povahy je zachovaná zpráva kartaginského mořeplavce Hannóna podél západního pobřeží Afriky (kolem roku 450 př. n. l.) nebo příručka opřístavech odTímosthena zRhodu, velitele loďstva PtolemaiaII. (285–246 př. n. l.), obsahující seznam všech známých přístavů súdaji osměrech avzdálenostech ispoukazy naobecný zeměpis.

Bohaté cestopisné údaje jsou zahrnuty vdílech historiků, jako je Hérodotos (Mezopotamie, Egypt, Aithiopie, Skythie) aXenofónt (Arménie). Obsáhlý popis celého tehdy známého světa, včetně římské říše, podal vesvém díle Geográfika Strabón (64 př. n. l. – 19 n. l.). Základním pramenem pro topografii středního Řecka aPeloponésu je Pausaniovo Cestování poŘecku z2. stol. n. l. Velmi důležitým cestopisným pramenem jsou tzv. „itineráře“ (zlatinského itinerarium, oditer = cesta), které byly pořizovány vobdobí římského císařství. Ato je opět pojem používaný vprůvodcovské činnosti dodnešních dnů. Jednalo se opříručky obsahující údaje osilnicích, silničních stanicích, vzdálenostech mezi jednotlivými lokalitami atd. Itinerarium maritimum Antonini Augusti obsahuje údaje ovzdálenostech mezi přístavy aostrovy Středozemního moře. Itinerarium provinciarum Antonini Augusti je jedním znejdůležitějších pramenů pro naši znalost antické topografie. Je to seznam všech větších silnic zdoby císaře Caracally, jenž byl okol roku 300 n. l. nově zredigován. Mnoho poučení lze též získat zpopisů křesťanských poutí doSvaté země (např. Peregrinatio Aetheriae ze 6.stol. n. l.).

Středověk

Charakter avýznam průvodcovské činnosti se začal stále více naplňovat vestředověku, kdy začali cestovat zástupci nejvyšších vrstev evropské šlechty. Jednalo se zvláště omladé šlechtice apozději iosyny bohatých kupců aměšťanů, kteří se vydávali nacesty zaúčelem přípravy nabudoucí povolání vdiplomatické službě nebo veslužbě nakrálovském dvoře.

Vedle poznávání cizích zemí, způsobu života jejich obyvatelstva akultury, nabízelo cestování rovněž možnost získat bohaté životní zkušenosti, vědomosti, společenské chování apod. Příkladem může být cestopis francouzského hraběte afilozofa Michela de Montaignea. Autor vcestopise zroku 1530 uvádí nejen informace olázních, jejich vybavení, způsobu koupání aoblečení koupajících se, ale ioubytovacích zařízeních, jejich vybavení (interiérech), jídle, zásadách stolování amístních zvycích.

Naprůvodcovskou činnost se specializovali velmi často také kněží amniši. Provázeli poutníky během kolektivních návštěv poutních míst, například Říma, Jeruzaléma, Betléma adalších, případně seznamovali cestující svýznamnými pamětihodnostmi, kulturou auměním.

Naprohlídku Říma se pro poutníky vydávaly icestovní příručky zvané Mirabilia Romae, obsahující popisy kostelů, pamětihodností akatakomb. Zachovaly se také popisy cest doPalestiny adotehdejších kulturních center.

Známá je také záliba Římanů vlázeňských termálních pramenech. Ta byla jedním zpodnětů rozvoje lázeňského cestovního ruchu např. pro St. Moritz veŠvýcarsku.

Rozvoj kartografie povzbudily vestředověku křižácké výpravy, ale ivnásledných obdobích (zejména vobdobí renesance) stále více populární křesťanské poutě naposvátná místa křesťanství. To ssebou přineslo celou řadu cestopisů apojednání otěchto cestách. Například pojem holiday má původ veslovech holy day (náboženský svátek).

Přes oceán

Století 13. lze vymezit zaobdobí obchodních, objevitelských akolonizačních cest dozámoří. Kromě ekonomických zájmů – zvyšování bohatství, měly další, společenský akulturní motiv, poznávání nových zemí ajejich kulturních zvyklostí.

Éru zámořských výprav aobjevitelských plaveb odstartoval koncem 13. století proslulý Ital Marco Polo (1254–1324), který podnikl cestu zEvropy doAsie – doČíny. Jeho výprava přinesla mnoho nových poznatků ainformací, které popsal vknize Milion.

Klíčový význam pro cestovní ruch ajeho globalizaci měly velké objevy, které započaly objevením Ameriky Kryštofem Kolumbem vroce 1492. Kolumbus původně směřoval se svojí výpravou směrem nazápad, scílem dorazit doIndie, ale objevil nový kontinent. Ten byl posléze pojmenován podalším významném italském mořeplavci Amerigo Vespuccim (1454–1512), který podnikl celou řadu výprav kjihoamerickým břehům. Své zážitky zcest popisoval velmi barvitě, takže byly vydány jako cestopisná četba, anajejich základě se kontinentu začalo říkat Amerigova země, později Amerika.

Dalším mořeplavcem, který roku 1498 dorazil doIndie obeplutím jižní Afriky, byl Vasco da Gama (1469–1524). Vletech 1519–1522 byla realizována první plavba kolem světa. Vedoucím výpravy byl Portugalec vešpanělských službách, Fernando Magalhaes. Díky těmto úspěšným výpravám došlo mimo jiné krozvoji kartografie aspolu svynálezem knihtisku keznačnému rozšíření map atištěných popisů objevitelských cest.

Novověk

Vnovověku patřilo cestování kespolečenskému bontonu nejvyšších vrstev, především evropské šlechty. Jejich cesty, jež většinou trvaly delší dobu, zabezpečoval štáb lidí sbohatými poznatky, vědomostmi azkušenostmi, využíval při tom služeb chudých učenců – studentů, kteří navštívené země, jejich poměry azvyky znali aovládali také cizí jazyky.

Vzorem pro pozdější pravidelné vydávání tištěných průvodců byly ipopisy cest vydávané obchodníky. Tištěné průvodce spodrobnými informacemi aradami pro území Francie, Španělska, Itálie aPalestiny je možné nalézt vPaříži již vroce 1522.

Kryštof Harant

Vroce 1608 popsal vcestopise svoji cestu doPalestiny aEgypta český šlechtic Kryštof Harant. Kryštof Harant zPolžic, Bezdružic aPecky byl syn vladyky Jiřího Haranta, hejtmana plzeňského kraje apřísedícího zemského soudu. Poprůpravě vliterárním umění, hudbě agymnastice prošel dvořanskou školou vInnsbrucku, kde asistoval sochařům, architektům, šperkařům, kreslil, veršoval, zdokonaloval se vjazycích – německém, španělském, italském, hebrejském, latinském, řeckém ičeském, učil se politice iobchodu, kuchařil, lovil ataké překvapoval mrštností všermířské síni. Pootcově smrti vroce 1584 se vrátil doČech, pečoval osvou matku, oženil se, měl syna Viléma Humprechta adceru Lidmilu Kateřinu. Posmrti své první manželky Evy Kateřiny Černínové zChudenic, aby zmírnil svůj zármutek, si splnil letitou touhu – cestu doJeruzaléma.

„Zaspolečníka si vybral svého švagra Heřmana Černína zChudenic, muže teprve 22letého, ale už protřelého uherskými anizozemskými bojišti ašenkovnami, bredským kriminálem ahebkými pokojíky vlašských pannen adam.

Harant, Černín ijejich sluha opustili českou půdu koňmo dne 2. dubna 1598 při bavorské hranici. Maje inkoust aneb černidlo ssebou, činil si Harant hned namístě zápisky. Víme tedy, že cestou doMestre dvakrát měnili koně, že doBenátek se dali donést gondolou aže čekání na„šíf“ si zkracovali vydatnými apoučnými vycházkami ivyjížďkami. Při obhlídce města Padovy pochválil Harant největší bylinnou zahradu světa, vníž adepti umění apatykářského aranhojičského názorně odpovídali svým učitelům. VPadově zaznamenal ihonosnou návštěvu dvacetiletého arciknížete Ferdinanta Štýřského aveFerraře zastihl barvitý průvod papeže Klimenta VIII. ajeho kardinálů.

Aby naše trojice unikla namoři iveSvaté zemi nemístné pozornosti, dala si vBenátkách ušít prosté plátěné šaty, šeré hábity išeré klobouky. Aby nestrádali, opatřili se třemi truhlicemi, donichž bylo možno uzamknout zásobu potravin ananěž bylo možno ulehnout jako nalože. Nakoupili vína, mandlí, fíků, rozinek, uzených jazyků ineplesnivějících, dvakrát pečených bílých chlebů.

Dne 12. července se konečně loď Silvestra odpoutala odbenátského přístavu. Napalubě převládali hluční knechti, najati naKrétu. Jednoho podvečera ohlásil ‚marinář, kterýž vartu nahoře vkoši držel‘, blížící se pirátskou galéru. Silvestra ji však odehnala výstřelem jednoho ze svých šestnácti děl. Bez nehody se tedy inaše trojice dostala naKrétu, aby okusila jejího malvazu, melounů, kuřat, zvyků apamátek. NaKypr už plula bez chasy soldátské, zKypru doJaffy musela však vzít zavděk vetchou atěsnou kocábkou Caramusalou, plnou zmořených poutníků aneúmorných potkanů.

VJaffě byli naši poutníci statečně obráni tureckými oficiály, ale stiskli jen zuby avdoprovodu maronitského dragomana vyrazili prvního září naoslech dosáronské roviny bohaté obilím, indiánským prosem, rýží ibavlnou. Ochutnali jedinečných melounů atřetího září vstoupili jaffskou branou doJeruzaléma. Procházeli jím ajeho okolím popatnáct dní. Harant uviděl údolí Cedronů, zhory Olivettské pozdravil Mrtvé moře anavštívil iBetlém.

DoEgypta měl namířeno posouši, ale vGhazze vyslechl zasvěceného Řeka anajeho radu zahájil 24. září se svými druhy čtyřdenní cestu tureckou lodí dodamiettského přístavu.

VKáhiře se ubytovali vdomě francouzského konzula. Rozvodněný Nil jim zahradil cestu kpyramidám, spokojili se tedy pohledem zdálky. Zblízka však mohli sledovat káhirské řemeslníky iobchodníky a8. října zde zastihli odjez tureckého paši doIstanbulu. Padesát draze oděných abohatě obtížených velbloudů, čtyřicet mezků, sto dvacet vyparáděných jízdních Turků amnoho set pěších janičářů sdlouhými ručnicemi provázelo potentátka, jenž ‚vletech padesáti naznamenitém koni jel, maje nahlavě veliký zelený turban, protože byl zrodu Mahometova‘.

Druhého dne se Harant sČernínem ajedním Arabem připojili kekaravaně, chystající se napoloostrov Sinajský. Zdála se jim však příliš těžkopádná, proto se odní 11. října oddělili apustili se sami vstříc dobrodružstvím. Denně vstávali před svítáním, uhýbali ztušeného dohledu adosahu špehýřů alapků, žíznili, ale vystoupili naOreb, naSinaj inahoru Svaté Kateřiny, 2637 metrů vysokou. Poneodvratném střetnutí spouštními lupiči přibyli 24. října ráno doSuezu asvelikou karavanou se pak vezli zpět doegyptské metropole.

Trojčlenná česká výprava se rozloučila posledního říjnového dne sKáhirou, lodí se dostala doRosetty anaoslech se dokolébala 3. listopadu kpřístavu alexandrijskému.

Plavba kupeckým korábem povzkypělém moři – od11. listopadu do26. prosince – přivodila Harantovi těžkou zimnici. Teprve pohled nabenátské střechy mu spravil náladu.“

Roku 1603 si vymohl Harant nacísaři inasněmu přijetí dopanského stavu. Sňatkem spaní Barborou, vdovou poKarlu Škopkovi zOtradovic, získal polovinu hradu aměstečka Pecky, několik okolních vsí ipozemky včetně zlatých důlků uStupné aVidochova. Posmrti manželky Barbory se Harant vroce 1608 znovu oženil sAnnou Salomenou Hradišťskou zHořovic apřikoupil druhou, jižní polovinu Pecky. Harant se uzavíral vesvé velké Pecce se starostmi ostáje, sýpky, mlýny, pivovar, lomy idoly, rybolov, hudbu irodinu. Zároveň ho nový král Fridrich Falcký učinil svým radou aprezidentem České komory. PoBílé hoře aBedřichově útěku se karta obrátila, Harant byl uvězněn vBílé hradní věži, a21. června 1621 byl vpořadí třetí ze sedmadvaceti českých pánů popraven naStarém městě.

19. století

Zásadní význam pro vytváření nového pohledu nacestovní ruch však mělo až 19. století. Nový charakter cestování acestovního ruchu vyvolal rozmach průmyslu adopravy, především vedruhé polovině tohoto století, kdy cestování získalo ráz společenské činnosti se všemi znaky podnikání. Cestovní ruch začal představovat jeden zatributů moderní společnosti, začal být chápán jako běžná součást životního stylu, způsob poznávání ivzdělávání, ijako prostředek sbližování mezi národy. Stal se uznávaným politickým, hospodářským ataké sociálním činitelem.

Thomas Cook

Vtéto době se objevují první průkopníci podnikání vcestovním ruchu. Nejvýznamnější byl Thomas Cook (1808–1892). Organizovat cestování začal nejdříve vAnglii asouviselo to se vznikem železniční dopravy. Svou průkopnickou činností upozornil načetné možnosti nejen vposkytování aorganizování služeb cestovního ruchu, ale iveslužbách průvodců. Kladl značný důraz naodborné aorganizační znalosti aschopnosti všech pracovníků vtomto oboru, včetně průvodců, unichž zdůrazňoval jejich jazykové znalosti.

Jím organizovaná cesta vlakem dne 5. července 1841 zLeicesteru doLoughborough pro přibližně 500 účastníků, které přepravil votevřených železničních vozech navzdálenost 12 mil, je považována zazlomový okamžik moderního cestovního ruchu. Událo se tak při příležitosti otevření první železniční trati zDerby doRugby.

Odkonce roku 1850 začal organizovat cesty doWalesu, Skotska aIrska, ale též začal uvažovat omezinárodních cestách doEvropy, Ameriky aSvaté země. Vroce 1851 se vLondýně konala díky jeho organizačním schopnostem první mezinárodní průmyslová výstava, nakterou přepravil kolem 150000 lidí. NaSvětovou výstavu vPaříži uspořádal pak vroce 1855 první zahraniční zájezd. Počínaje rokem 1856 začal pořádat pravidelné zájezdy doostatních evropských států. Když se mu vroce 1862 podařilo vyjednat skupinové slevy nadopravu přes kanál La Manche, začal pořádat pravidelné zájezdy doFrancie aŠvýcarska. Ty se staly oblíbené dotakové míry, že například veŠvýcarsku začali budovat hotely, aby uspokojili nároky, potřeby apřání turistů.

Thomas Cook ovšem rozšířil svoji činnost inaostatní světadíly. Zanedlouho pootevření Suezského průplavu, roku 1869, organizoval populární zájezdy doEgypta, vroce 1870 zorganizoval apodnikl cestu kolem světa za222 dní. Nevyhýbal se ani organizaci cest indických muslimů doMekky kehrobu Mohameda nebo indických maháradžů doEvropy.

Tyto amnohé další cesty pocelém světě zařizoval Cook zejména prostřednictvím poboček, tzv. filiálek, které nechal založit.

Thomas Cook vesvé činnosti uplatnil mnohé prvky, které se vesvé modifikované podobě používají vcestovním ruchu aprůvodcovské činnosti dodnes. Jednalo se např. o:

· vydávání tzv. blanketových úvěrových listů (vsoučasné době tzv. voucherů), opravňujících jejich držitele kubytování, stravování adalších služeb vhotelích uvedených vseznamech smluvních partnerů;

· používání tzv. roaming listů (obsazovacích rozdělovníků) určených pro rezervování předem zaplaceného ubytování;

· zpracování popisů tras, časových harmonogramů, včetně všech služeb zabezpečených pro potřebu účastníka zájezdu;

· uzavření dohod se železničními společnostmi omožnosti vydávat cestovní lístky zasmluvené ceny naurčité železniční tratě apod.

Karl Baedeker

Dalším ze zakladatelů moderního cestovního ruchu byl současník Thomase Cooka – Karl Baedeker (Česká tisková kancelář, 2007). Narodil se 3. listopadu 1801 vEssenu vtiskařské rodině asvého prvního průvodce vydal vroce 1835. Stala se jím přepracovaná publikace historika J. A. Kleina Rýnské cesty odMohuče doKolína, příručka pro cestující, kterou vydal vroce 1828 Friedrich Röhling, jehož firmu Baedeker vroce 1832 převzal. Baedeker se zaměřil natuto lukrativní turistickou destinaci azadeset let – doroku 1837 – vzrostl počet cestujících parníkem poRýně z18000 ročně namilion.

Rysem jeho tištěných průvodců byla aktuálnost apřehledné členění informací, čímž se dodnes řídí mnohé jiné turistické příručky. Prorazit se mu podařilo také díky správnému načasování, neboť počátkem 19. století cestování přestávalo být výsadou aristokracie azačínalo být záležitostí středních vrstev. Již dříve vycházely příručky pro cestovatele, ty se však omezovaly naúdaje opamětihodnostech. Pokud však šlo opraktické informace – hotely, taxy zadrožky, vzdálenosti či přiměřené částky spropitného – byl cestovatel závislý naosobním průvodci, což přinášelo další finanční náklady.

Tato publikace byla natolik úspěšná, že vroce 1839 vyšla už její třetí, aktualizovaná verze, která se již vyznačovala klasickými baedekerovskými atributy. Byla členěna dotří částí: všeobecný přehled, detailní popis pamětihodností apraktické informace, obsahovala plánky měst asnadno se sní manipulovalo, neboť měla praktický formát.

Turistické informace získával Karl Baedeker sám, zvlastních zkušeností. Vroce 1842 tak sepsal příručku Německo arakouské císařství avroce 1844 vyšel svazek Švýcarsko. Krátce nato zavedl hvězdičkovou klasifikaci atraktivity míst ahotelů, která platila dlouho též zaprestižní hodnocení vcestovním ruchu. Poslední publikací zakladatele firmy byla vroce 1855 brožura Paříž aokolí. Očtyři roky později, 4. října 1859 Karl Baedeker vKoblenzi zemřel.

Zaoceánská lodní doprava

Dalším fenoménem byl rozvoj zaoceánské lodní dopravy, který spojoval Evropu zejména sUSA. Dílem to bylo vystěhovaleckými vlnami Evropanů zalepším životem doUSA, ale též existencí luxusních zaoceánských parníků (např. společnosti Cunard), které poskytovaly pasažérům větší pohodlí anavíc imožnost zábavy. Zpočátku tvořili pasažéry těchto parníků Angličané. Později tyto cesty zaoceánskými parníky umožnily též objevování Evropy americkým turistům. Natěchto plavbách působila řada osob, které bychom dnes nazvali animátory, vedoucími zájezdu, místními zástupci cestovních kanceláří či turistickými průvodci.

Obecně lze však konstatovat, že rozvoj železniční anámořní dopravy osob se stal hnacím motorem pro vznik cestovních kanceláří, které byly vprvním období své existence vázány přímo natento druh dopravy.

Turistické organizace

Vedruhé polovině 19. století se změnil životní styl zejména obyvatel měst, asoučástí jejich života se staly ivýlety dookolí jejich bydliště acesty zapoznáním. Obce arůzné organizace chtěly těžit ztohoto zájmu opřírodu asnažily se přilákat co nejvíce návštěvníků. Vzrůstající zájem obyvatel oturistiku mj. vycházel zčinorodé práce okrašlovacích spolků ahlavně turistických sdružení aspolků. Zde je též možno vystopovat počátky průvodcovské činnosti vrámci poznávacích cest ahorské turistiky.

České země

Vroce1884byla založena zřejmě první česká turistická organizacePohorská jednota Radhošť, působící řadu let pouze vesvém regionu. Co se týče německého obyvatelstva vČechách, orozvoj turistiky vokolí Milešovky senejvíce zasloužil Horský spolek vTeplicích (Gebirgsverein Teplitz), založený vroce 1885. Turistické aktivity však byly značně roztříštěné. Teprve vroce1888vznikla organizace scelonárodním charakterem, zníž se postupem času stala jedna znejvětších turistických organizací Rakousko-Uherska Klub českých turistů (KČT). Zapředsedu si ustavující sjezd nové turistické organizace zvolil známého cestovatele aveřejného činiteleVojtěcha Náprstka. První výprava KČT směřovala doPaříže, dále doKrakova adoTater. Náročná byla jejich návštěva Islandu, kam vté době jezdila pouze jedna loď zašest měsíců amístní doprava byla zajišťována vsedlech koníků se stanem azásobami. Členové klubu cestovali nejen poEvropě, ale také doAfriky aAmeriky. Vedle pěší turistiky se rozvíjela ilyžařská turistika – zimní přesuny nalyžích. Díky rostoucí popularitě lyžování se již nakonci 19. století pořádá mnoho zájezdů doKrkonoš aJizerských hor. Zásluhu narozvoji lyžování vČechách má hrabě Harrach.

Obdobné organizace jako Klub českých turistů záhy vznikaly pocelé Evropě.

1.2 Průvodcovská činnost včeských zemích zaRakouska-Uherska aprvní československé republiky

Základním právním předpisem, který upravoval podnikání naúzemí českých zemí byl řád živnostenský č. 227/1859. Ten byl zrušen súčinností až od1. 1. 1966 zákoníkem práce č.65/1965 Sb. Natento zákon navazovaly prováděcí předpisy, které upravovaly činnosti cestovních kanceláří aprůvodcovské činnosti (Štedrý aBuchtela, 1936). Jedná se zejména o:

1. Nařízení ministrů obchodu avnitra ze dne 23. 11. 1895 č. 181 ř. z., jímž se cestovní kanceláře zařaďují mezi živnosti koncesované. Žadatel okoncesi naprovozování cestovní kanceláře musel kromě všeobecných podmínek splnit ivšeobecné aobchodní vzdělání kprovozování této živnosti. Před vydáním živnostenského oprávnění měly Zemský úřady přihlédnout kpotřebě takového podniku. Cestovní kanceláře byly oprávněny dle tohoto předpisu vykonávat následující činnosti, pro které se nevyžadovala samostatná živnostenská oprávnění. Jednalo se onásledující oprávnění:

a) vydávati jízdní lístky tuzemských icizozemských železnic, jako: lístky pro prosté jízdy, jízdy tam azpět, okružní cesty apod.;

b) vydávati poukázky namísta vželezničních vozech spacích;

c) vydávati jízdné akajutové lístky pro tuzemské icizozemské námořní avnitrostátní paroplavební podniky dovšech přístavů acizozemských míst somezením vparagrafu3 (mimo dopravu vystěhovalců);

d) zařizovati společné cesty, zábavní vlaky ajízdy;

e) expedice cestovních zavazadel arychlozboží;

f) vydávati poukázky hotelové;

g) zprostředkovati cestovní úrazová pojištění utuzemských podniků neb u cizozemských podniků, ku provozování obchodů vtuzemsku připuštěných, které jsou oprávněny takové pojišťovací obchody konati.

2. Živnosti koncesované definované v§ 15 řádu živnostenského č. 227/1859 ř. z. – tj. živnosti těch, kteří naveřejných místech prostředky nadopravu osob kpotřebě jednoho každého pohotově mají aneb keslužbám osobním se nabízejí (jako poslové, nosiči, průvodčí cizinců atd.), adále nařízení ministra obchodu vdohodě smin. vnitra. č. 187/1911 Sb., jímž se živnost těch, kteří nabízejí osobní služby naneveřejných místech, váže nakoncesi. Natoto nařízení navazuje Nařízení ministra obchodu vdohodě smin. vnitra č. 134/1912 ř. z., které v§ 4 uvádí:

„Majitel živnosti smí jako poslů, nosičů, průvodčích akpodobným službám užívati toliko osob, které dokončily 16. rok života, mají potřebnou spolehlivost abezúhonnost, netrpí nějakou odpor vzbuzující nebo nakažlivou nemocí ajsou kesvému úkolu tělesně způsobilí.“

Praha

Ale již před zavedením této právní úpravy si turista ubytovaný vněkterém zvětších pražských hotelů nemusel dělat velké starosti se zajištěním průvodce poměstě. Již vroce 1881 byli ustanoveni „úředně oprávnění průvodčí cizinců“. Ti byli vybaveni černou čepicí sodznakem vpodobě bílého C. Nejprve bylo takto ustanoveno sedm osob. Čtyři znich měli stanoviště naHradčanském náměstí atři naStaroměstském náměstí uradnice. Taxa byla stanovena na50 krejcarů zajednu osobu ahodinu. Při účasti většího počtu osob apři delších výpravách byly poskytovány slevy. Počty oprávněných průvodců pak vnásledujících letech stoupaly.

První republika

Povzniku první republiky vroce 1918 nedošlo kezměně právního prostředí voblasti živnostenského podnikání, včetně podnikání cestovních kanceláří aprůvodců, neboť shora uvedené právní předpisy byly novou republikou převzaty.

Příprava průvodců nebyla vesledovaném období nijak institucionálně upravena. Později se začal prosazovat požadavek nasložení zkoušky odborné způsobilosti. Průvodcovství mělo dvě základní podoby. Jednou byl služební poměr knějaké cestovní kanceláři nebo vPraze kpražským elektrickým podnikům. Druhou představoval samostatný výkon činnosti, obvykle však vtěsné součinnosti scestovní kanceláří. Dokumenty očinnosti průvodců jsou vmeziválečném období značně torzovité. Většina dostupných informací se vztahuje kúzemíhlavního města Prahy, kde byli živnostensky působící průvodci povinně členy veSpolečenstvu koncesovaných veřejných posluhů. Tuto profesi si často volili amatéři sláskou kpamátkám asjazykovými znalostmi. Cestovní kanceláře se obvykle nespoléhaly pouze naspolupráci skoncesovanými průvodci, ale školily si své vlastní, protože poskytování průvodcovských služeb bylo chápáno jako součást koncese cestovní kanceláře – viz výše. Záleželo jen nakanceláři, jakou pozornost přípravě průvodců věnovala. Nepřekvapí nás ani scéna zfilmu Pudr abenzin ukazující, že stát se průvodcem mohla být otázka několika minut.

Kvalita průvodcovských služeb byla proto rozdílná anaprůvodce zaznívaly často stížnosti onedostatečných znalostech, zejména historických. Jak uvádí Štemberk, často se ozývala kritika mířená naměsto Prahu zato, že se činnosti průvodců dostatečně nevěnuje. Odborná veřejnost se jednoznačně klonila knázoru, že průvodci musí být proškoleni asvé znalosti obhájit zkouškou. Odstranit zmiňované nedostatky měly kurzy, které byly organizovány ziniciativy cizineckých svazů. Vlistopadu aprosinci 1924 se vPraze pod patronací cizineckého svazu amagistrátu konal kurz pro „průvodčí cizinců“. Absolventi kurzu dostali osvědčení, najehož základě se mohli ucházet okoncesi. Kurzy pro průvodčí cizinců byly pořádány ivdalších letech aoúčast byl vždy vysoký zájem. Ten projevovali nejen zájemci ototo povolání, ale kurzů se účastnili ipražští policisté azaměstnanci dopravního podniku, aby mohli vpřípadě potřeby cizincům poradit.

Koncesovaná živnost

Nedostatečné kvality průvodcovských služeb apotřeby pořádat kurzy pro průvodce si byly vědomy idalší zemské cizinecké svazy.

Vesledovaném období probíhaly diskuse oúloze apožadavcích, které měli průvodci splňovat. Podmínka absolvovat školení či složit zkoušku se ukázala pro výkon tohoto povolání nezbytností. Koncesovaná živnost umožňovala klást nauchazeče další povinnosti, proto se získání koncese stalo přímo závislé nasložení odborné zkoušky. Uní musel žadatel prokázat znalost národních dějin, dějin Prahy, znalost dopravních poměrů, cestovních kanceláří ajejich služeb návštěvníkům, orientaci veměstě ajazykové schopnosti. Teprve pojejím složení si pak mohl zažádat oudělení koncese. Každý úspěšný absolvent byl také vybaven zvláštní průvodcovskou legitimací aodznakem.

Zvyšování kvality

Zvyšující se počty průvodců aobtížně kontrolovatelná kvalita poskytovaného výkladu vyvolávaly další tlak nastanovení přísnějších podmínek pro výkon této činnosti. Stejný přístup kezkvalitnění poskytovaných služeb zastávali isami průvodci. Vedle nutnosti absolvovat odborné zkoušky byl vysloven požadavek potřeby pravidelného přezkušování zodborných znalostí. Další změnou vtéto oblasti byl inávrh naúpravu statutu průvodců. Ti již neměli vykonávat činnost jako samostatní živnostníci, ale měli být jmenováni ministerstvem obchodu nebo cizineckými svazy, které by zajišťovaly ipožadovaná pravidelná doškolování. Průvodci poskytující cizincům základní informace měli vyhovovat ipostránce národní spolehlivosti.

Dlouhé diskuse probíhaly ioformě, jakou má průvodce informace poskytovat. „Provádějící nesmí zpaměti ajako stroj chrliti ze sebe data acifry, nýbrž je nutno, aby se stal jakýmsi encyklopedickým slovníkem, denně se zvětšujícím.“ Zdá se tak, že byl kladen hlavně důraz naprůvodcovy faktografické znalosti, ale zdůrazňována byla ipsychologická příprava, tedy schopnost odhadnout přání apředstavy klienta atomu uzpůsobit ivýklad. Samozřejmostí byly ijazykové znalosti.

Organizace průvodců se měl vPraze zhostit cizinecký svaz, který by stanovil ceny zaprůvodcovské služby azajišťoval by přidělování průvodců podle seznamu. Tento požadavek byl reakcí nanepřehlednou cenovou politiku apraxi různých pražských hotelů ainstitucí, které návštěvníkům doporučovaly ty průvodce, odnichž dostaly nejvyšší provizi. Průvodci požadovali zabezpečení své existence imimo sezónu. Tu jim podle jejich názoru mělo zajišťovat hlavní město Praha, které by jim umožnilo provádět návštěvníky vesvých veřejně přístupných budovách.

Problémem vesledované době byla ičinnost tzv. černých průvodců, tedy těch bez potřebné koncese, nabízejících své služby před hotely apamátkami. Jejich konkurenční výhodou byly obvykle nižší ceny. Tuto skutečnost dokládají časté požadavky průvodců ozakročení proti této nekalé konkurenci. Řešení této situace však nebyla věnována odpovídající pozornost.

Horští vůdci

Samostatnou skupinu vtéto činnosti představují tzv. horští vůdci. Jednalo se oprůvodce turistů při vysokohorské turistice. Požadavky nazkušené vysokohorské průvodce kladl stále stoupající zájem oalpinismus. Pobyt apohyb vevysokohorském prostředí bez bližší znalosti terénu byl dobově chápán jako velmi nebezpečný. Již před první světovou válkou působili valpské oblasti horští vůdci, kteří museli mít autorizaci odněkterého zalpských spolků. Legislativně byly ipřesně stanovovány nejen požadavky, které musel horský vůdce splňovat, ale také jeho povinnosti apráva vevztahu keklientům. Vsouvislosti srostoucím počtem návštěvníků Vysokých Tater se ukazovalo nezbytné zajistit vtéto oblasti záchranné avůdcovské služby. Siniciativou vystoupil Klub československých turistů, který byl poté ministerstvem splnou mocí pro správu Slovenska pověřen organizováním turistického průvodcovství nacelém Slovensku. Klub prováděl ivůdcovské zkoušky. Vroce 1923 působilo veSboru tatranských vůdců 20 mužů.

1.3 Vývoj českého cestovního ruchu ačinnosti průvodců odznárodnění doroku 1990

1.3.1 První etapa vývoje

Zásadními dokumenty, které stály napočátku rozvratu astagnace cestovního ruchu vČeské republice, jsou zejména znárodňovací zákony č. 122/1948 Sb., oorganizaci aznárodnění cestovních kanceláří, zákon č. 124/1948 Sb., oznárodnění některých hostinských avýčepnických podniků aubytovacích zařízení, azákon č. 119/1948 Sb., ostátní organizaci zahraničního obchodu amezinárodního zasilatelství.

Prováděcím předpisem kzákonu č. 122/1948 Sb., oorganizaci aznárodnění cestovních kanceláří, byla vyhláška ministra vnitřního obchodu č. 2507/1948 Ú.l. ze dne 14. 10. 1948, oznárodnění některých cestovních kanceláří. Jednalo se otyto cestovní kanceláře:

· Čedok, čs. cestovní adopravní kancelář, a. s., Praha,

· Bureš Hynek, cestovní kancelář, Brno,

· Cestovní kancelář Zemského cizineckého svazu vBrně,

· Procházka aspol., východočeská cestovní kancelář, Pardubice.

Natuto vyhlášku navazovala vyhláška č. 2508/1948 Ú. l., taktéž ze dne 14. 10. 1948, ozřízení národního podniku Čedok, který převzal kromě majetku původního podniku Čedok, čs. cestovní adopravní kanceláře, a. s., imajetky shora uvedených znárodněných cestovních kanceláří. Tato vyhláška kromě zřízení ředitelství pro Slovensko stanovila ipředmět arozsah činnosti národního podniku Čedok. Jednalo se mimo jiné ioposkytování následujících služeb:

· nepravidelná doprava vlastními inajatými dopravními prostředky,

· bankovní asměnárenské činnosti,

· průvodčí cizinců,

· zprostředkování pojištění cestovních zavazadel,

· nakladatelství aprodej turistických publikací, map apohlednic atd.

Tyto činnosti byly vykonávány vsouladu se stále platnými živnostensko-právními předpisy. Celý znárodňovací proces byl ukončen vyhláškou ministra vnitřního obchodu č. 2995/1948 Ú.l. ozastavení činnosti cestovních kanceláří.

Byl zaveden státní monopol natyto činnosti, který fakticky trval až dokonce roku 1991, kdy byl tento monopol státu zrušen zákonem č. 455/1991 Sb., oživnostenském podnikání.

Řádově dokonce padesátých let se podařilo komunistickým vládám zlikvidovat poslední zbytky soukromého podnikání anahradilo ho převážně podnikání státní. Výsledkem byla najedné straně velká kořist spočívající vevlastnictví materiálně-technické základny, která patřila všem anikomu. Ubytovací astravovací zařízení byla sice převzata řadou komunálních adružstevních organizací, ale rozhodující část této infrastruktury byla svěřena odborovým organizacím, důležitým průmyslovým závodům apodnikům, což vedlo kfaktickému nahrazení volného cestovního ruchu vázaným, který byl spjat skolektivistickou ideologií komunistické společnosti. Přesto vtéto oblasti vznikly některé specifické činnosti, které lze dourčité míry srovnat se současným obdobím. Jednalo se například očinnost „kulturního referenta ROH“, jenž organizoval kolektivní zábavu vrámci rekreace ajehož činnost by se mohla srovnat se současnoučinností animátora.

1.3.2 Druhá etapa vývoje

Sčástečnýmuvolněním mezinárodního napětí poroce 1954 byly vroce 1958 zřízeny při ministerstvu vnitřního obchodu „koordinační výbory pro otázky cestovního ruchu“ mající zacíl koordinovat nacelostátní úrovni činnost celého oboru, včetně rozvoje jeho materiálně technické základny, adále pak istálé občanské komise pro rozvoj cestovního ruchu, které vznikly při národních výborech.

Vroce 1963 byl zřízen Vládní výbor pro cestovní ruch, jako centrální orgán pro organizaci ařízení domácího izahraničního cestovního ruchu. Vládní výbor pro cestovní ruch měl pravomoc vydávat právní předpisy, závazná opatření apokyny orgánům všech resortů, jejichž činnost se dotýkala této oblasti.

Vroce 1971 byl pak zřízen Čedok, trust podniků cestovního ruchu podřízený ministerstvu obchodu ČR včele sgenerálním ředitelem a sídlem vPraze.

Dále postupně též vznikaly další cestovní kanceláře např. Cestovní kanceláře mládeže adružstevní cestovní kanceláře Rekrea, Autoturist, Balnea, účelové organizace GŘ lázní azřídel pro ČR, Sport-turist, podnik Českého svazu tělesné výchovy atd.

Vroce 1973 byl zřízen Vládní výbor pro cestovní ruch a Vládní výbor pro zahraniční cestovní ruch, který byl vgesci federálního ministerstva zahraničního obchodu aměl vpůsobnosti sjednávání mezinárodních smluv voblasti zahraničního cestovního ruchu, včetně působení vmezinárodních organizacích cestovního ruchu, zejména IUOTO (International Union of Official Travel Organisations), resp. jejího nástupce WTO (World Tourism Organisation). Posléze vykonávalo tuto působnost samo Ministerstvo zahraničního obchodu.

Voblasti průvodcovské činnosti, kromě dosavadního interního vzdělávání průvodců cestovními kancelářemi, zejména pak podnikem Čedok vpadesátých ašedesátých letech, bylo nejvýznamnějším opatřením vtomto období ustavení Ústředních metodických akoordinačních sborů pro práci sprůvodci (dále ÚMKS) při Vládních výborech pro cestovní ruch ČSR aSSR vroce 1974. Tyto sbory byly složeny ze zástupců Vládního výboru, cestovních kanceláří aPražské aBratislavské informační služby.

Ústřední metodický akoordinační sbor se zejména zaměřil na:

· vypracování auplatnění jednotných kritérií pro výběr průvodců;

· každoroční vypracování jednotné osnovy školení adoškolování, podle níž probíhala výchova průvodců vevšech organizacích cestovního ruchu (CR) acestovních kancelářích;

· napostupné vydávání jednotné metodiky ainformačních materiálů, byl vydáván vespolupráci sVládním výborem pro cestovní ruch pravidelný měsíční zpravodaj pro průvodce;

· spolupráci stehdejší fakticky jedinou střední školu zaměřenou nacestovní ruch (SEŠ vKarlových Varech), kde probíhala výuka vrámci jednoročního kurzu pro průvodce;

· ÚMKS pořadě opatření přezkušoval způsobilost všech průvodců stím, že úspěšným průvodcům byl předán odznak průvodce alegitimace; toto oprávnění bylo obnovováno vždy potřech letech.

ÚMKS specifikovaly práva apovinnosti průvodců azabezpečovaly tzv. první etapu (1977–1978) jednotného celostátního přezkušování průvodců. Úspěšní uchazeči opřezkoušení obdrželi odznak aprůkaz průvodce cestovního ruchu, které měly jednotnou podobu pro průvodce všech cestovních kanceláří. Druhá etapa doroku 1989 se vyznačovala jednotným postupem při výběru, přípravě, kvalifikačních aověřovacích zkouškách průvodců. Byly vytvořeny jednotné osnovy předmětů, které byly součástí kvalifikačního kurzu pro průvodce, apříprava končila složením kvalifikační zkoušky apřidělením osvědčení průvodce cestovního ruchu aodznaku. Platnost osvědčení byla tři roky, poté průvodce musel absolvovat ověřovací zkoušku. Tyto sbory zanikly poroce 1990.

Potransformaci azačlenění Vládního výboru pro cestovní ruch dostruktury Ministerstva obchodu acestovního ruchu byly zkoušky realizovány prostřednictvím organizace zřízené Ministerstvem obchodu aCR – Institutu obchodní výchovy, jehož pobočky byly vPraze, Plzni, Hradci Králové, Českých Budějovicích, Ústí nad Labem a Brně.

1.4 Uvolnění podnikatelské činnosti spřihlédnutím kprůvodcovské činnosti poroce 1990 adosoučasnosti

1.4.1 Obecná charakteristika období

Poroce 1989 došlo vsouvislosti se společenskými změnami unás kuvolnění podmínek pro podnikání vcestovním ruchu současně spostupným odstraňováním pasových, vízových, devizových acelních formalit. To způsobilo obrovský nárůst organizovaných iindividuálních cest, ato jak upříjezdu, tak uvýjezdu turistů. Tento vývoj reflektovala také proměna průvodcovských služeb zvýšenou potřebou průvodců, profesionalizací aprofilací průvodcovských činností. Zjednotlivých průvodcovských činností vznikla svébytná povolání spožadavky naodbornou ajazykovou kvalifikaci. Vnásledujících dvou desetiletí prošel cestovní ruch vývojem odzpočátku převažujících skupinových autobusových zájezdů ksoučasným leteckým zájezdům aindividuální turistice vlastní automobilovou nebo leteckou dopravou. Tento trend individualizace služeb podle přání zákazníka se projevil důrazem napersonalizaci průvodcovských služeb, důrazem nakvalitu acenu služby. Návštěvník očekává bezchybné profesionální průvodcovské služby sperfektními odbornými znalostmi. Liberalizace vnitřního trhu Evropské unie acelkový globální vývoj vystavuje naše průvodcovské služby přísnému srovnání se standardy vostatních zemích. Návštěvníci očekávají úroveň jazykového projevu vcizím jazyce naúrovni rodilých mluvčích. Osobní přístup kzákazníkovi je porovnáván se zkušenostmi sdokonalými službami auměním vztahu kzákazníkovi vasijských destinacích. Oživování aproměna památek, zavádění nových technologií atechnických prostředků, nové produkty, důraz nacertifikovanou či garantovanou kvalitu služeb vyžadují celoživotní profesní rozvoj.

Služby průvodců jsou součástí komplexní nabídky služeb vcestovním ruchu. Průvodcovské činnosti jsou řazeny mezi služby doplňkové, apři uspokojování potřeb účastníků cestovního ruchu plní významnou anezastupitelnou funkci. Předmětem průvodcovských služeb je opakované provázení skupin účastníků nebo jednotlivých účastníků, organizační atechnické zabezpečení dohodnutých služeb včetně dodržování dohodnutého časového avěcného programu astandardu služeb aposkytování informací zaúhradu. Velký rozsah využití průvodcovských služeb je při domácím izahraničním poznávacím cestovním ruchu. Rozvoj odrážející se vpestřejší struktuře poptávky inabídky vyvolává také větší požadavky naprůvodcovské služby. Rostoucí je poptávka poslužbách průvodců pro individuální turistiku aspecifické typy cestovního ruchu, jako jsou například cykloturistika, dobrodružná turistika, zajištění animátorských programů ajiné. Pokles je zaznamenán naopak vpoptávce poslužbách průvodců upobytových zájezdů, kdy je poskytována pouze služba místního zástupce (delegáta), někdy jenom asistence zajištěná místní cestovní kanceláří.

Vzhledem krozmanitosti cestovního ruchu jsou průvodcovské služby poskytovány vrámci různých produktů odlišným způsobem ajejich konkrétní podoby jsou velmi různorodé. Vpraxi je tak možné rozlišovat různé kategorie průvodcovských služeb.

Proces globalizace, spojený čím dál více svyužitím informačních technologií, zásadním způsobem mění ifungování anabídku služeb, zejména zpohledu výrazného snižování podílu cestovních kanceláří naprodeji těchto služeb formou předem sestavených balíčků služeb. Stále více natrhu dochází kpřímému kontaktu klientů auživatelů jednotlivých služeb sjejich poskytovateli. To se projevuje vevětší samostatnosti těchto služeb natrhu cestovního ruchu, včetně průvodcovských služeb, kdy dochází vestále větší míře kesjednávání těchto služeb přímo prostřednictvím informačních technologií (elektronická pošta, textové zprávy, elektronické obchody arezervační portály). Tyto změny stále více kladou nové požadavky naznalosti adovednosti ivoblasti poskytování služeb průvodců dané jejich odlišným postavením natrhu služeb cestovního ruchu. Postupně dochází kesnižování závislosti průvodců cestovního ruchu (tourist guide) nacestovních kancelářích azprostředkovatelských agenturách. Nadruhé straně pořadatelé zájezdů (package tours) zaměřených naletní azimní dovolenou vpobytových destinacích upevňují své týmy místních zástupců adoprovodu zájezdu (tour escort) zejména při autobusové dopravě z/do pobytového místa (tzv. pendl). Cestovní kanceláře zaměřené napoznávací, sportovní, kongresovou aincentivní turistiku využívají vedoucích zájezdu (tour manager), vedoucích sportovních zájezdů adobrodružného cestovního ruchu (advanture tourism leader).

Průvodcovské služby unás jsou teritoriálně nerovnoměrně rozložené. Nadpoloviční většina služeb je koncentrována vPraze ajejím okolí. Jazyková struktura nabídky průvodcovských služeb je vsouladu se strukturou poptávky. Pro nejsilnější zdrojové trhy cestovního ruchu ČR je inejvětší nabídka příslušných jazyků. Mnoho průvodců je schopno poskytnout své služby vevíce jazycích. Pro budoucí vývoj je možné konstatovat, že hrozí nedostatečné uspokojení předpokládané rostoucí poptávky klientů zAsie při poskytování služeb vjejich rodném jazyku (čínština, korejština) vmimopražských regionech. Nejedná se pouze oznalost jazyka, kterou lze dourčité míry substituovat angličtinou či jiným světovým jazykem. Nezbytná je iznalost kultury, tradic amentality hostů, aztoho plynoucích specifických nároků naslužby průvodce. Pokud porovnáváme průvodcovské služby vČeské republice sturisticky rozvinutými zeměmi, vzahraničí existuje větší nabídka asijských jazyků – zvláště japonštiny, dále čínštiny akorejštiny. Rovněž nabídka průvodcovských služeb pro návštěvníky se zdravotním postižením (zraková, sluchová, tělesná, mentální) je unás stále nedostatečná.

1.4.2 První etapa vývoje

Zpohledu podnikatelské činnosti byl přelomový zákon č. 105/1990 Sb., osoukromém podnikání občanů, který uvolnil podnikání voblasti služeb cestovního ruchu pro fyzické osoby asoukromé právnické osoby. Před vydáním oprávnění však, zejména ucestovních kanceláří, musel mít žadatel předchozí souhlas Ministerstva obchodu acestovního ruchu.

Taktéž se postupně dařilo vracet problematiku cestovního ruchu doregionů.

1.4.3 Druhá etapa vývoje

1.5 Současné právní úpravy průvodcovské činnosti

Proto jednou zpriorit je vzdělávání průvodců, spočívající vpřípravě profesních kvalifikací pro průvodcovskou činnost dle zák. č. 179/2006 Sb. Profesní kvalifikace je ipředpokladem možného přeřazení činnosti průvodců vcestovním ruchu zpět doživností ohlašovacích vázaných.

Table of Contents

O autorech

1 Historie průvodcovské činnosti a současná právní úprava

1.1 Od starověku po novověk

1.2 Průvodcovská činnost v českých zemích za Rakouska-Uherska a první československé republiky

1.3 Vývoj českého cestovního ruchu a činnosti průvodců od znárodnění do roku 1990

1.3.1 První etapa vývoje

1.3.2 Druhá etapa vývoje

1.4 Uvolnění podnikatelské činnosti s přihlédnutím k průvodcovské činnosti po roce 1990 a do současnosti

1.4.1 Obecná charakteristika období

1.4.2 První etapa vývoje

1.4.3 Druhá etapa vývoje

1.5 Současné právní úpravy průvodcovské činnosti