Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Ivana Domanjová

Paličkování III

krajky z netradičních materiálů

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Vydala Grada Publishing, a.s.

U Průhonu 22, Praha 7

obchod@grada.cz, www.grada.cz

tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400

jako svou 5310. publikaci

Odpovědná redaktorka Ing. Jana Minářová

Fotografie v knize Ivana Domanjová

Fotografie na obálce Ivana Domanjová

Sazba a grafická úprava Jana Řeháková, DiS.

Návrh grafické úpravy a obálky Jana Řeháková, DiS.

Počet stran 112

První vydání, Praha 2013

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

© Grada Publishing, a.s., 2013

Cover Design © Jana Řeháková, DiS., 2013

Doporučení a pracovní postupy v této knize byly autorkou ověřeny, přesto za ně nelze převzít zodpovědnost. Autor ani nakladatelství neručí za jakékoliv věcné, osobní ani majetkové škody. Názvy produktů, firem apod. použité v knize mohou být ochrannými známkami nebo registrovanými ochrannými známkami příslušných vlastníků.

ISBN 978‒80‒247‒4779‒8 (tištěná verze)

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

E-knihu ve formátu EPUB vytvořil Milan Vilímek Jihlavský

ISBN 978‒80‒247‒8784‒8 (elektronická verze ve formátu EPUB)

ISBN 978‒80‒247‒8783‒1 (elektronická verze ve formátu PDF)

úvod

Bylo nebylo jedno Modré království.Všude, kam jen oko dohlédlo, kvetly lány modrých kvítků. Od pradávna jim místní říkali len. Po zesnulém papínkovi malou zemičku zdědila princezna Pomněnka apřes noc se stala vlídnou královnou své říše asvých poddaných. Do momentu než se zamilovala. Ono už to tak na tom světě bývá. Do královského paláce si nastěhovala krásného, silného asvalnatého krále Hyacinta. Vžilách mu kolovala modrá krev, jeho jméno vonělo aon sám voněl také. Vražedná to kombinace …

Nový král holdoval pitkám ibitkám, ale kytkám příliš nefandil. Pomněnce také ne. Brzo po svatbě vyrazil na další objevnou výpravu. Její jedinou náplní bylo, ostatně jako vždy, přesvědčit sousedního krále, aby mu odevzdal obsah svých truhlic adonutil místní poddané, aby pro Hyacinta súsměvem asradostí pracovali. Pomněnka nesla změnu velmi nelibě. Jak jinak, byla těhotná.

Po několika měsících se manželskému páru narodila malá princeznička. Na svět ana maminku se dívala modrýma očkama asvým příchodem potěšila veškeré obyvatele Modrého království. Všichni jásali, jen vladař nikoliv. Jako vždy nebyl doma, opět kdesi válčil. Princezničce začali říkat, asi podle modrých kvítků, které vcelém království kvetly, Lenka.

Malá nástupkyně trůnu rostla arostla, král válčil aválčil akrálovna chřadla achřadla. Genům neporučíš, neovlivníš je ani vlídnou výchovou. Zkrátka Lenka byla víc po taťkovi generálovi než po mamce básnířce. Jako malá si hrála skluky na vojáky, jako větší stavěla do latě celý Královský palác. Ataťka? Ten se vní pochopitelně viděl. Byla stále abez výhrad jeho milou malou holčičkou. Zkaždé výpravy, izté neúspěšné, přivezl hromadu dárků, šperků aveškerých výdobytků moderních technologií. Jediná vkrálovství měla imobil. Signál pohotového operátora sice chyběl, ale to nafoukané Lence vůbec nevadilo. Stejně neměla komu volat.

Stala se módní ikonou aveškerá mládež ji kopírovala. Spolužáci požadovali po svých nebohých rodičích značkové oblečky, botičky, autíčka ajiné nezbytnosti. Stačilo otevřít Královský věstník arychlostí blesku se zemí šířila zvěst onové, nikdy anikým nevídané novince. Už nikdo nechtěl chodit vplátěných, byť krajkami avýšivkami zdobených šatech. Lněných, domácích, zrodičovských dílen, zdomácích stavů askrajkami zmaminčiny herdule. Kde není poptávka, není odbyt. Kde není odbyt, nejsou finance. Kde nejsou finance, je hlad. Aten byl téměř vkaždé chalupě.

Za rozbřesku se skupina mladých žen vypravila na pole vytrhávat len. Skořínky. Byla to tvrdá avdané situaci trochu zbytečná práce. Natkaného plátna byly plné sklady. Jenže nechte rostlinky uschnout bez užitku. Kráčely ranní rosou, travnatou loukou se spoustou kytek, přes malý palouk. Ve chvíli, kdy se rozjařené víly, které mezi břízkami při svitu měsíce probděly noc, nehodlaly rozloučit. Svítání nesvítání, ještě nedotančily. Nebo možná naopak posnídaly omamné ranní rosy, kdo ví. Vílám se moc domů nechce, maminám se zase nechce na pole. Všudypřítomný pokušitel podsune všem váhavcům lákavou myšlenku. Každé zvlášť akupodivu jednotnou. Po palouku se roztočí ďábelský kolotoč bosých nohou, vlajících sukní adlouhých vlnitých kadeří. Žádné povinnosti, žádný diktát, pouze opojné nevázané veselí.

Děvčata nechávají pole polem apospíchají domů. Fotoaparát ještě nikdo nevymyslel aikdyby, neměly by na něj peníze. Sesedají se na návsi akaždá podle svého umu zaznamenává vzory pomocí paliček ajehel. Ze lnu, do lnu. Toho mají doma spoustu. Ikvětin, obilí, trávy ajiných úžasností, které umí vytvořit jen ajen příroda.