Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Jan Žák

Rekonstrukce chalupy

145 nápadů nadšeného chalupáře

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00  Praha 7
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
www.grada.cz
jako svou 5602. publikaci

Odpovedná redaktorka Hana Hozová
Sazba Martina Mojzesová
Fotografie na obálce autor, Hana Hozová, Zdeněk Hoza
Fotografie v textu archiv autora, Hana Hozová, Zdeněk Hoza
Ilustrace z archivu autora
Počet stran 120
První vydání, Praha 2014
Vytiskla Tiskárna PROTISK, s.r.o, České Budějovice

© Grada Publishing, a.s., 2014
Cover Design © Grada Publishing, a.s., 2014

Názvy produktů, firem apod. použité v knize mohou být ochrannými známkami nebo registrovanými ochrannými známkami příslušných vlastníků.

ISBN 978-80-247-5143-6

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

E-knihu ve formátu EPUB vytvořil Jan Löffelmann.

ISBN 978-80-247-9358-0 (ve formátu PDF)
ISBN 978-80-247-9359-7 (ve formátu EPUB)

Předmluva

Neúnavný a nadšený vymýšleč nápadů, zlepšováků a vychytávek všeho druhu. Tak bych popsala autora této knížky. Můžu říct, že jsem nikdy nepotkala nikoho, kdo by se na věci kolem sebe, a nemám teď na mysli jen záležitosti kutilského charakteru, díval optikou „co by se tady dalo ještě spravit, vylepšit, zjednodušit…“.

Pan Žák byl zlepšovatelem po celý svůj život a stále jím zůstává. V rámci své profese obdržel osm českých patentů a v roce 1973 titul nejlepšího zlepšovatele. Když před lety koupil chalupu na spadnutí, bylo jasné, že ji dá takzvaně „do pucu“.

K rekonstrukci chalupy je možné přistupovat různě. Asi nejjednodušší je namyslet si, jak chceme obydlí upravit, pozvat si firmu, zaplatit a máme, co jsme chtěli. Pan Žák však zvolil jinou cestu. Chalupu vyspravil sám a téměř zadarmo. Uplatnil zde sobě vlastní vymýšlení netradičních postupů a technických řešení, z nichž většinu najdete v této knížce.

Je potřeba říci, že se autor při rekonstrukci a realizaci svých nápadů nijak neomezoval a nesvazoval normami a obvyklými technickými postupy. Všechno ale dobře funguje. Na vlastní kůži jsem vyzkoušela například výtah do podkroví, jenž na mě působil úsměvně jen do chvíle, kdy jsem do něj nasedla. Byl zkonstruován kvůli babičce, která by se jinak do poschodí nedostala. Výtah si na chatě dělat nebudu (nemáme patro), ale řadu autorových vychytávek rozhodně hodlám zkopírovat. Začnu fixací dveří a oken, kroužky proti slimákům a tlumičem zavírání branky. Věřím, že i vám se bude některý z nápadů hodit.

Hana Hozová

Úvod

Je nás určitě víc, kdo jsme se zamilovali do své chalupy. Chalupou myslím víkendové stavení někde u lesa nebo potoka nebo alespoň na vesnici, dál od ruchu města. Není samo sebou, že člověk cítí potřebu vracet se do náručí kamenných zdí, které jsou zosobněním rčení „můj dům, můj hrad“.

Budou v tom asi i prvky atavismu, vlastnosti, zděděné po vzdálených předcích – vybudovat pro ochranu rodu vlastníma rukama příbytek jako zázemí pro přežití. Je zajímavé, že tak láskyplný vztah k nemovitosti většinou nemají ani členové rodiny vlastnící někde na pokraji města třeba vilu, které taková chaloupka u lesa cenově nesahá ani po kolena. Té naší milované chalupě se v našich očích nemůže rovnat ani sebehonosnější chata, jejíž zasklená veranda zdálky přitahuje zraky obdivovatelů.

V čem asi tkví kouzlo naší chalupy? Důležitou roli zde určitě hraje změna prostředí. Už jen vědomí, že o víkendu budeme na chalupě. Málokdo si uvědomuje, jaký vliv na naši psychiku má změna prostředí. Jen si zkuste dovolenou strávit doma v bytě. V maximálním pohodlí, bez jakýchkoli starostí a s donáškou vynikajících jídel budete za pár dní nespokojeni, potom nervózní a nakonec se půjdete aspoň projít ven, i když bude pršet. Představa štípání dříví na chalupě pro vás bude rajskou hudbou. Ale pozor, ono to funguje i obráceně: po týdenním pobytu na chalupě si začnete hledat důvod, proč se „musíte“ pro „něco“ vydat do města. Na chalupu se však zase rádi vrátíte.

Dalším fenoménem chalupy je práce. Měl jsem chatu na Orlické přehradě v překrásné zátoce, ale prodal jsem ji, protože tam nebylo co dělat. Bez člunu a bez práce přicházelo v úvahu jenom koupání, čtení novin a při větší sešlosti hraní karet. Děti by se tam asi ukousaly nudou. To na chalupě je pořád co dělat, a věřte, nebo ne, i děti baví práce, když je správně dávkovaná a úměrná jejich věku. A pokud máte u chalupy zahrádku, případně stodolu, kterou si upravíte jako dílnu, máte pro celou rodinu o zábavu postaráno od března do listopadu. Vlastně i v zimě při odklízení sněhu.

Právě o práci na chalupě pojednává i tato knížka. Je zde shrnuta řada zkušeností z budování a údržby chalupy. Někomu se mohou hodit rady, jak ušetřit peníze využitím menších i větších nápadů a „zlepšováků“, kutilové se dozví, jak se dá vyrobit vlastními silami tepelné čerpadlo nebo výtah do podkroví.

Chalupaření je ryze českou doménou. Zasloužila se o to hlavně léta totality, kdy se lidé nejprve vyžívali v zahrádkaření, potom v chataření a v chalupaření. Tento trend však pokračuje, chalupářů přibývá.

Doufám, že moje knížka najde své čtenáře.

Autor

Příběh naší chalupy

Předehra

Když se můj věk přehoupl přes čtyřicítku, potkal jsem jednou kamaráda, který byl asi odeset let starší než já. Bylo to před víkendem aRuda, tak se kamarád jmenoval, se mezi řečí pochlubil, že sobotu aneděli stráví na své chalupě vpřírodě, kam mě také pozval. Namítl jsem, že příroda je mým domovem achalupu nepotřebuji, protože vté době, vlastně stejně jako dosud, bylo mým velkým koníčkem sportování. Ruda se usmál apronesl historickou větu: „Jen počkej, až budeš ještě trochu starší, taky přijdeš chalupaření na chuť!“

Moc jsem Rudovi tenkrát nevěřil, ale opravdu mi za pár let myšlenka na chalupu začala vrtat hlavou. Bylo to určitě itím, že můj syn, kterému bylo deset let, potřeboval „čuchnout kpráci“, což vpanelovém domě moc nešlo. Využil jsem cykloturistiky ajízd na motocyklu khledání vhodného rekreačního objektu vširokém okolí. Dlouhou dobu jsem nemohl nic zajímavého najít, až jednou podle pravidla „pod svícnem je tma“ mě náhoda zavedla do blízké vesničky, kde mi jedna stará babička ukázala chaloupku podle mých představ: na samém konci vesnice, na okraji lesa, stálo malé hospodářské stavení se stodůlkou akolnou, uprostřed malý dvorek. Apod okny ještě zahrada. Zkrátka: láska na první pohled.

Stařeček, který tam bydlel, však nechtěl oprodeji ani slyšet. Nezbylo nic jiného, než se obrnit trpělivostí. Jezdili jsme tam smanželkou asynem často na návštěvu, vždycky sněčím na zub anikdy bez piva. Bylo to skoro jako ve filmu Na samotě ulesa. Donášeli jsme vmlékárenské konvi ivodu ze studánky vlese, protože vobjektu nebyl zaveden vodovod astařík špatně chodil, neboť měl místo levé nohy protézu. Docela jsme si na sebe zvykli, čas ubíhal, až jednou, asi po roce, jsme nevěřili vlastním uším, když najednou řekl: „Já vám tu chalupu prodám, ale musíte mi zajistit místo vdomově důchodců vMníšku pod Brdy, tam se mi líbí.“ Zdálo se, že jde ojednoduchý úkol, ale brzy jsme zjistili, že to je neprůstřelné, protože DD Mníšek patřil pod ředitelství vPraze atam měli pořadník plný na sedm let dopředu. Nastalo další čekání. Nakonec jsme přece jen koupi zrealizovali svěcným břemenem staříkova dožití vchalupě abrzy potom zapracoval osud: stařeček dostal zápal plic, sanitka ho odvezla do nemocnice, odkud se už nevrátil. Na Místním národním výboru nám předali klíče azačala pro nás nová éra– éra chalupaření.

Šok

Kupovali jsme vpodstatě „zajíce vpytli“, protože při návštěvách staříka jsme si nikdy netroufli vejít dovnitř stavení. Až když děda najednou nebyl, zahájili jsme důkladnou prohlídku nemovitosti. Byl to šok! Po otevření vstupních dveří do kuchyně na nás dýchla silná zatuchlost, typická pro nevětrané prostory. Vrohu místnosti stála postel, zníž se ozývalo tiché pištění. Po odkrytí špinavé peřiny se vmatraci objevilo myší hnízdo, odkud na nás povykovaly tři malé myšičky. Hlodavci řádili ive vedlejší velké cimře přeplněné všemožnou veteší. Světnici stařík používal evidentně pouze jako skladiště. Pod stropním trámem, který podpíral nezvykle nízký strop, bylo nutno sklonit hlavu apro povalující se boty, šatstvo, tiskoviny aprázdné lahve doslova nebylo kam šlápnout.

Přestavba

Podkroví

Stodola

Hliněný „mlat“, který byl stálým zdrojem prachu, se nám podařilo vydláždit zámkovou dlažbou, pod níž je drenážový systém odvodnění. „Zlatým hřebem“ stodoly je „akustická kontrola osvětlení sklepa“, která každého zaujme– když ve sklepě svítí světlo, ve stodole hraje hudba. Detaily budou opět rozvedeny včástiRekonstrukce obrazem.

Dřevník

Zahrada

Vytápění