Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Vydání odborné knihy schválila Vědecká redakce nakladatelství Grada Publishing, a.s.

prof. PhDr. Jan Průcha, DrSc., Dr.h.c.
doc. PhDr. Jaroslav Veteška, Ph.D.

Andragogický slovník

2., aktualizované a rozšířené vydání

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00  Praha 7
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
www.grada.cz
jako svou 5430. publikaci

První vydání recenzovala:
prof. PhDr. Milada Rabušicová, Dr.

Druhé vydání recenzovala:
prof. PhDr. Viera Prusáková, CSc.

Odpovědná redaktorka Jana Kubínová
Sazba a zlom Antonín Plicka
Návrh a zpracování obálky Antonín Plicka
Počet stran 320
Vydání 1., 2014

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a. s.

© Grada Publishing, a.s., 2014

ISBN 978-80-247-4748-4

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

E-knihu ve formátu EPUB vytvořil Antonín Plicka

ISBN 978-80-247-8993-4 (ve formátu PDF)
ISBN 978-80-247-8994-1 (ve formátu EPUB)

Předmluva

Účel slovníku

Andragogika jako obor teorie a praxe zabývající se vzděláváním dospělých má v současné společnosti stále rostoucí význam. To se projevuje i v České republice v několika ohledech: zvyšují se počty lidí, kteří po ukončení svého formálního (školního) vzdělávání dále rozvíjejí své znalosti a kompetence v různých formách profesního nebo zájmového vzdělávání, studují při zaměstnání, absolvují rekvalifikační kurzy a odborná školení apod. V souvislosti s tím se rozvíjí také andragogika jako vědecká disciplína a na některých vysokých školách se připravují specialisté pro andragogickou teorii a její aplikace.

Jako v každém prudce se rozvíjejícím oboru i v andragogice se rozrůstá počet odborných pojmů a termínů, které se k nám dostávají často prostřednictvím angličtiny. Potíž je v tom, že česká terminologie andragogiky se uplatňuje dosti živelně a nepřehledně a objevují se termíny, jejichž obsah není zcela jasný a obecně přijímaný. K přehlednosti a významové ujasněnosti termínů slouží v jednotlivých oborech vědy a praxe terminologické slovníky. Má je vytvořeny pedagogika a psychologie (viz přehled zdrojů níže), avšak andragogika dosud nikoliv. K eliminaci tohoto nedostatku má přispívat tento slovník.

Andragogický slovník pokrývá výběrově nejdůležitější terminologii obecné andragogické teorie a androdidaktiky a také souvisejících oborů, jako je řízení lidských zdrojů a teorie organizace. Protože má andragogika mnoho společných termínů s pedagogikou, jsou ve slovníku zahrnuty také některé relevantní termíny pedagogické. Totéž se týká psychologie, jež je pro andragogiku stejně důležitá, zejména pokud jde o teorii a praxi lidského učení. Výklad některých termínů se soustřeďuje na významy spojené s andragogikou a příbuznými obory.

Konstrukce slovníku

Slovník obsahuje více než tisíc hesel, která mají tuto strukturu:

•U každého hesla je podán stručný výklad jeho významu, případně několika existujících významů. Některé termíny nemají ustálenou českou podobu, respektive se vyskytují ve dvou či více ekvivalentech, například společnost vědění / znalostní společnost aj., což je ve slovníku zachyceno. Také se vyskytují termíny, které nemají české ekvivalenty, a tudíž se používají jen v anglické verzi, například e-learning, diverzity management aj., nebo se používá souběžně anglický a český výraz, například resilience / odolnost, self-efficacy / osobní zdatnost aj.

•Jednotlivé termíny spolu více či méně obsahově souvisejí. Proto je na konci každého hesla připojen odkaz na souvztažná jiná hesla slovníku a je vyznačen šipkou a kurzivou. Například u hesla: neformální vzdělávání → formální vzdělávání, informální učení, podnikové vzdělávání, zájmové vzdělávání apod.

•U většiny hesel je připojen bibliografický údaj na jednu či více publikací (českých a/nebo slovenských), v nichž je problematika příslušného hesla zkoumána či podrobněji vymezována. Je samozřejmé, že v naprosté většině jde o výběr z literatury, která je mnohdy mnohem početnější.

•Na konci slovníku je připojen přehled Významné publikace české a slovenské andragogiky (1991–2013). Má sloužit čtenářům k základní orientaci v současné literatuře české a slovenské andragogiky.

Použité zdroje

Při výběru hesel a definování významu jednotlivých pojmů se autoři opírali především o četné andragogické publikace (knižní a časopisecké). Kromě toho bylo přihlédnuto i k termínům a definicím v některých oborových slovnících a encyklopediích (viz Seznam použité literatury).

* * *

Tato práce je u nás prvním pokusem o vypracování souborného výkladového slovníku andragogických termínů. Přitom je nutno brát v úvahu, že terminologie andragogiky se jak v zahraničí, tak u nás neustále rozrůstá, takže zachytit ji v úplnosti je nemožné. Autoři budou vděčni uživatelům slovníku za upozornění na případné nepřesnosti či na důležitá hesla, jež by měla být do slovníku také zahrnuta.

Za posouzení rukopisu 1. vydání slovníku vyjadřujeme poděkování paní prof. Miladě Rabušicové z Ústavu pedagogických věd Filozofické fakulty Masarykovy univerzity v Brně. Dále děkujeme kolegům dr. Michaele Tureckiové, dr. Iloně Moravcové a doc. Jaroslavu Mužíkovi za jejich připomínky, které přispěly ke zkvalitnění textu.

Uživatelům Andragogického slovníku přejeme, aby jim naše dílo bylo prospěšnou pomůckou při studiu, zkoumání a plánování tak důležité součásti života lidské společnosti, jakou je vzdělávání dospělých.

Jan Průcha a Jaroslav Veteška

Předmluva k 2., aktualizovanému a rozšířenému vydání

Toto nové vydání Andragogického slovníku reaguje na skutečnost, že se terminologie andragogické teorie a praxe vzdělávání dospělých neustále rozvíjí a obohacuje. Proto jsme do slovníku začlenili několik desítek nových hesel a mnoho dosavadních hesel jsme aktualizovali, také v odkazech na relevantní novou literaturu.

Rovněž různá statistická data byla aktualizována, i když dostupné statistické databáze většinou uvádějí údaje s určitým opožděním za současností. Dalším impulzem pro přípravu druhého vydání byla zpětná vazba a velký zájem vysokoškolských studentů, odborníků působících v oblasti vzdělávání dospělých a rozvoje lidských zdrojů.

Za kritické připomínky a podněty děkujeme kolegům doc. Jaroslavu Mužíkovi, doc. Milanu Benešovi, doc. Júliusi Matulčíkovi, dr. Jarmile Salivanové, dr. Martinu Strouhalovi a dr. Eduardu Entlerovi.

Rukopis druhého vydání slovníku posoudila paní prof. Viera Prusáková, významná slovenská odbornice na poli andragogiky, za jejíž vyjádření velmi děkujeme.

Autoři

Seznam zkratek

BSC

Balanced Scorecard

CBA

Competency Based Approach (přístup podle kompetencí)

CBM

Competency Based Management (řízení podle kompetencí)

CBT

Computer Based Training (učení založené na elektronické bázi)

CŽU

celoživotní učení

ČAS

Česká andragogická společnost

EU

Evropská unie

HDP

hrubý domácí produkt

HR

Human Resources

KTP

Kartotéka typových pozic

MBC

Management by Competencies

MBO

Management by Objectives (řízení podle cílů)

MPSV

Ministerstvo práce a sociálních věcí

MŠMT

Ministerstvo školství, mládeže a tělovýchovy

MV

Ministerstvo vnitra

MZ

Ministerstvo zdravotnictví

NÚOV

Národní ústav odborného vzdělávání

NÚV

Národní ústav pro vzdělávání

NVF

Národní vzdělávací fond

NVQ

National Vocational Qualification

OECD

Organizace pro hospodářskou spolupráci a rozvoj

OP VK

Operační program Vzdělávání pro konkurenceschopnost

PEN

Pedagogická encyklopedie

PISA

Programme for International Student Assessment (Program pro mezinárodní hodnocení žáků/studentů)

RVP

rámcový vzdělávací program

SOŠ

střední odborná škola

SOV

střední odborné vzdělávání

ŠVP

školní vzdělávací program

TQM

Total Quality Management (Komplexní řízení jakosti)

UNESCO

Organizace spojených národů pro výchovu, vědu a kulturu

ÚIV

Ústav pro informace ve vzdělávání

UJAK

Univerzita Jana Amose Komenského Praha, s. r. o.

VOŠ

vyšší odborná škola

VŠ

vysoká škola

VÚP

Výzkumný ústav pedagogický v Praze

VÚOŠ

Výzkumný ústav odborného školství

WBI

Web Based Information (informační podpora cíleného vzdělávání na internetu; součást samoučení)

WBT

Web Based Training (vzdělávací akce distribuované na internetu; vzdělávání pomocí webových stránek)

Seznam použité literatury

ARMSTRONG, Michael. Řízení lidských zdrojů. 10. vyd. Praha: Grada Publishing, 2007 (dotisk 2010). 800 s.

BENEŠ, Milan. Andragogika. Praha: Grada Publishing, 2008. 136 s.

HARTL, Pavel – HARTLOVÁ, Helena. Velký psychologický slovník. Praha: Portál, 2010. 797 s.

JARVIS, Peter. International Dictionary of Adult and Continuing Education. London: Kogan Page, 2002. 202 s.

KOUBEK, Josef. Řízení lidských zdrojů. Základy moderní personalistiky. 4. vyd. Praha: Management Press, 2009. 400 s.

MUŽÍK, Jaroslav. Řízení vzdělávacího procesu. Andragogická didaktika. Praha: Wolters Kluver ČR, 2011. 324 s.

NAKONEČNÝ, Milan. Encyklopedie obecné psychologie. Praha: Academia, 1997. 439 s.

PALÁN, Zdeněk. Výkladový slovník. Lidské zdroje. Praha: Academia, 2002. 282 s.

PALÁN, Zdeněk – LANGER, Tomáš. Základy andragogiky. Praha: Univerzita Jana Amose Komenského, 2008. 184 s.

PRŮCHA, Jan (ed.). Pedagogická encyklopedie. Praha: Portál, 2009. 936 s.

PRŮCHA, Jan – WALTEROVÁ, Eliška – MAREŠ, Jiří. Pedagogický slovník. 7., aktualiz. vyd. Praha: Portál, 2013. 395 s.

STROUHAL, Martin. Teorie výchovy. Praha: Grada Publishing, 2013. 192 s.

ŠVEC, Štefan. Základné pojmy v pedagogike a andragogike. 2., rozšír. a dopln. vyd. Bratislava: IRIS, 2002. 318 s.

URBAN, Jan. Výkladový slovník řízení lidských zdrojů. Praha: ASPI, 2004. 208 s.

HESLÁŘ

A

absolutorium

Závěrečná zkouška kukončení studia na některých druzích škol apříslušné osvědčení. VČeské republice se realizuje jednak na vyšších odborných školách, jednak na konzervatořích. Absolutorium nakonzervatoři (vúrovni ISCED 5B) je komplexní odborná zkouška, která se skládá zteoretické zkoušky vodborných předmětech, zkoušky zcizího jazyka, absolventské práce ajejí obhajoby, absolventského výkonu zjednoho či dvou hlavních oborů. Absolutorium na VOŠ se skládá ze zkoušky zodborných předmětů, zkoušky zcizího jazyka aobhajoby absolventské práce. Vobou druzích škol je dokladem oukončení vzdělávání vysvědčení oabsolutoriu diplom soznačením „diplomovaný specialista“ (DiS).

→ absolvent

Literatura: zákon č. 561/2004 Sb.

absolvent

Subjekt, který ukončil některý druh formálního vzdělávání (střední, vyšší odborné, vysokoškolské vzdělávání) nebo některý typ neformálního vzdělávání (např. kurz podnikového vzdělávání, rekvalifikační kurz, odborné školení apod.). Vzávislosti na druhu aúrovni získaného vzdělání či kvalifikace dostávají absolventi odlišné doklady oabsolvování, zejména certifikáty, vysvědčení, akademické tituly aj. Podle toho se také absolventi jednotlivých druhů škol rozdílně uplatňují na trhu práce.

→ absolutorium

Literatura: Úlovcová, H.– Vojtěch, J.: Absolventi škol na trhu práce. PEN, 2009, s.390–395.

absolvent vysoké školy

Subjekt, který řádně absolvoval studium vpříslušném studijním programu na vysoké škole aobdržel vysokoškolský diplom avysvědčení ostátní závěrečné zkoušce. Podle typu vysoké školy získávají tito absolventi odlišné akademické tituly. Počty absolventů vysokých škol vČeské republice se během posledních let neustále zvyšují, jsou ale rozdílné podle oborů studia. Vroce 2013 činil počet absolventů všech vysokých škol vČeské republice vrůzných formách studia celkem 93870osob, ztoho na veřejných vysokých školách 76812 anasoukromých vysokých školách 17079 osob (18,1%).

→ terciární vzdělávání, vysokoškolské studium, vysokoškolské vzdělání

Literatura: databáze ÚIV

absolventi škol na trhu práce

Ve všech ekonomicky vyspělých zemích včetně České republiky se vyskytuje shodný socioekonomický obraz: čím vyšší je dosažená vzdělanostní úroveň absolventů škol, tím lepší jsou šance kuplatnění na trhu práce. Tudíž absolventi vysokých škol vykazují nižší míru nezaměstnanosti než absolventi středních škol (ovšem odlišně podle oboru studia) anejvyšší míra nezaměstnanosti se projevuje uabsolventů jen súrovní základního vzdělání, respektive bez vyučení. Vzhledem ktomu, že vČeské republice tvoří absolventi středních škol (tj. súrovní vzdělání ISCED 3–4) většinu (86%) vpopulaci mladých pracovních sil (ve věku 15–24let), soustřeďují se různé analýzy zaměstnanosti právě na tuto skupinu. Počet nezaměstnaných absolventů podle evidence úřadů práce vposledních letech ukazuje tabulka na následující stránce (v%). Ve srovnání se situací vcelé Evropské unii je míra nezaměstnanosti absolventů škol vČeské republice mírně pod průměrem zemí EU aaž do poloviny roku 2008dokonce nezaměstnanost klesala. Avšak tento příznivý vývoj se vdůsledku prohlubující se ekonomické krize postupně zhoršuje, ikdyž se objevuje jeden pozitivní trend: řemeslníci, kvalifikovaní dělníci atechnici se uplatňují poměrně dobře. Celkově je struktura absolventů začleněných do trhu práce dosti variabilní vzávislosti na profesním odvětví, regionu adélce nezaměstnanosti. Analýzy uplatnění absolventů škol na trhu práce publikuje NÚOV provozující informační systém ISA (www.infoabsolvent.cz).

→ absolvent vysoké školy

Literatura: Burdová, J. akol.: Uplatnění absolventů škol na trhu práce– 2010. Praha: NÚOV, 2011; Burdová, J.– Chamoutová, D.: Nezaměstnanost absolventů škol se středním avyšším odborným vzděláním– 2011. Praha: NÚOV, 2011.

Skupina absolventů podle úrovně vzdělání

2002

2005

2010

2011

Střední svýučním listem

23,8

15,7

15,6

15,3

Střední odborné smaturitou

20,8

10,1

8,3

8,9

Vyšší odborné

9,9

8,2

6,2

6,9

Vysokoškolské magisterské

N

N

4,3

4,7

Zdroj: Databáze ISA (2011); N = údaje neuvedeny.

adaptabilita

Schopnost jedince přizpůsobit se vnějšímu přírodnímu isociálnímu prostředí. Nedostatečná nebo snížená adaptabilita může vést kpsychosomatickým symptomům, nejvíce neurotickým. Proto jsou neurotické poruchy někdy považovány za poruchy adaptace.

→ adaptace, adaptační proces

adaptace

(1) Evoluční proces, při kterém se daný organismus (druh) přizpůsobuje vnějším podmínkám, vnichž žije. Přizpůsobování probíhá prostřednictvím morfologických, fyziologických aetologických změn, které organismu nebo celé populaci umožňují přežít (být funkční areprodukční). Díky adaptaci umožněné přirozeným výběrem vznikají účelné obecné vlastnosti (dědičnost). Na fyziologické úrovni se organismus přizpůsobuje prostřednictvím reflexů ahomeostatických procesů. Ztohoto hlediska se jedná oasimilaci (splynutí) aakomodaci (přizpůsobení) receptorů sprostředím. (2) Zpsychologického asociologického hlediska zahrnuje přizpůsobení se chování, myšlení, emocím, vnímání, normám apostojům dané společnosti. (3) Proces postupného přizpůsobování se jedince sociálnímu okolí apodmínkám. Rozlišuje se adaptace pasivní (akomodace) aaktivní. Při nesprávné nebo nevhodné adaptaci (nepřizpůsobení) jedinec žije se svým okolím vnapětí avkonfliktech (maladaptace). (4) Kulturní adaptace je specificky lidský způsob přetváření světa prostřednictvím výroby artefaktů, vytvářením sociokulturních regulativů aakumulací idejí.

→ adaptabilita, adaptační proces

Literatura: Mareš, J.: Pedagogická psychologie. Praha: Portál, 2013.

adaptační proces

(1) Proces, ve kterém se jedinec přizpůsobuje měnícímu se sociálnímu prostředí arozmanitým, zejména profesním (pracovním) situacím. (2) Voblasti řízení lidských zdrojů se jedná osnahu jedince vyrovnávat se snovým pracovním prostředím. Cílem adaptačního procesu je co nejrychlejší zařazení (zapracování) pracovníka, aby mohl uplatnit své znalosti, schopnosti adovednosti. Proces adaptace musí být formalizován ařízen, zpravidla přímým nadřízeným nebo personálním útvarem, sníží se tak riziko adaptačního stresu, který je vyvolán reakcí na nové pracovní prostředí asituace. Další výhodou je rychlejší zapojení pracovníka do pracovního týmu arychlejší dosažení adekvátního pracovního výkonu. Vrámci adaptace dochází korientaci pracovníka, tj. kobecnému seznámení se sfirmou, firemní kulturou asetickým kodexem, vnitřními předpisy aspodmínkami výkonu práce. Orientace zkracuje dobu adaptace nového pracovníka. Uněkterých pozic je vhodné připravit adaptační plán, který přesně stanoví obsah adélku adaptace. Nejefektivnější metoda seznámení nového pracovníka sorganizací vrámci procesu jeho adaptace na nové pracoviště je tzv. rotace práce.

→ adaptace, adaptabilita

adicionální vzdělávání

→ doplňkové vzdělávání

adiktologie

Věda zabývající se etiologií, prevencí, léčbou avýzkumem závislostí na návykových látkách. Adiktologie je rovněž samostatný studijní obor na VŠ. Odborné aktivity koordinuje zejména Centrum adiktologie, pracoviště Psychiatrické kliniky 1. lékařské fakulty Univerzity Karlovy vPraze aVFN vPraze. Zaměřuje se na výzkum užívání návykových látek ačinností, jež mohou vést kvytvoření závislého chování, ana výzkum avývoj nových přístupů vprevenci, léčbě asociální reintegraci postižených. Na státní úrovni je řešena tzv. drogovou politikou, která se zabývá formami sociální kontroly chování jedinců nebo určitých skupin společnosti. Její podobu implikuje aformuje to, jak společnost vnímá areaguje na problematiku užívání drog (zpohledu lékařského, morálního, sociálního, kriminálního izpohledu veřejného zdraví), tj.jak se společnost dívá na měkké atvrdé drogy, na jejich užívání ana jejich uživatele. Primární drogovou prevenci mohou zajišťovat školy, které jsou vhodným prostředím pro osvětu aprevenci užívání alkoholu, tabáku inelegálních drog.

→ droga, drogová závislost, resocializační pedagogika, sociální práce

adolescence

Období dospívání jedince, vněmž se uskutečňují mentální atělesné změny vyznačující přechod od dětství do dospělého věku. Ve vývojové psychologii není jednotné vymezení počátku aukončení adolescence. Langmeier aKrejčířová (2006) člení dospívání na období pubescence (zhruba 11–15let) aadolescence (zhruba 15–22let), svelkými interindividuálními rozdíly. Zpedagogického aandragogického hlediska je adolescence významné období vzhledem ktomu, že většina mladých lidí na jeho počátku ukončuje povinnou školní docházku avolí si další vzdělávací dráhu. Stím jsou spojeny problémy týkající se volby oboru studia, volby povolání aj.

Literatura: Langmeier, J.– Krejčíková,D.: Vývojová psychologie. 2., aktual. vyd. Praha: Grada Publishing, 2006; Trhlíková,J.: Populace českých středoškoláků ajejich vzdělávání. PEN, 2009, s.366–372.

Adult Learning Documentation and Information Network (ALADIN)

Nabízí přístup kasi devadesáti informačním adokumentačním službám scílem umožnit jedincům získat co nejvíce informací adokumentace zoblasti vzdělávání dospělých, azejména zpřístupnit ty materiály, které nejsou dostupné na internetu. Aktivita vznikla vroce 1997 vHamburgu vrámci 5. CONFINTEA. ALADIN koordinuje UNESCO– Institute for Lifelong Learning (UIL).

Adult Learning InformationCentre Europe (ALICE)

Evropské informační centrum pro vzdělávání dospělých spravuje databázi sinformacemi oorganizacích, legislativě, výzkumu, evropských dotacích aodborných periodikách zoboru neformálního vzdělávání dospělých vEvropě. Je to dynamický informační servis, který je průběžně aktualizován. Databáze má za cíl usnadnit tok informací vsektoru neformálního vzdělávání dospělých vEvropě, aby tak umožnila spolupráci mezi organizacemi azpřístupnila evropské dotace. Rovněž může poskytnout jasný pohled na aktuální dění voblasti neformálního vzdělávání dospělých vrůzných zemích Evropské unie. Databáze je dostupná vangličtině, francouzštině aholandštině aod roku 1996 působí při VCVO (Flemish Centre for Adult Education) vBruselu.

AERA– Americká asociace pedagogického výzkumu (American Educational Research Association)

Největší odborná společnost pro výzkum různých oblastí vzdělávání (včetně vzdělávání dospělých) nejen vUSA, ale patrně na světě vůbec. Sdružuje přes 17000 členů pracujících jak ve vědeckých, tak ivpraktických oborech vzdělávání. Pořádá každoročně konference, střídavě na různých univerzitách vUSA. Vydává časopisy Educational Researcher, Review of Educational Research adalší, také knižní publikace. Prestiž AERA ve vědeckých kruzích je vysoká. Podle jejího modelu byla vEvropě vytvořena obdobná asociace EERA.

→ andragogický výzkum, ČAPV, pedagogický výzkum

afirmativní akce

→ pozitivní diskriminace

agogika

Slovo pochází zřeckého agogé (vedení, výchova, kázeň). Obecná teorie výchovy reflektující podstatu aprincipy celoživotního učení. Vširším pohledu avsouladu sevropským fenoménem lifelong learning (celoživotní učení) zahrnuje pedagogiku, andragogiku agerontagogiku. Rozlišujeme fundamentální agogiku, která se zabývá obecnými teoretickými východisky, smyslem azáklady výchovy, aagogiku aplikovanou, zabývající se konkrétním vymezováním cílů aprostředků výchovy.

→ andragogika, celoživotní učení/vzdělávání

akademická obec

Je tvořena akademickými pracovníky působícími na příslušné vysoké škole, studenty adalšími pracovníky. Toto společenství je základem samosprávy fakulty (vysoké školy). Má právo například volit akademický senát fakulty.

→ akademický pracovník, akademický senát fakulty

akademická svoboda

Tradiční ahistoricky zakotvené právo vysoké školy/univerzity. Dnes je upravena zákonem, který na vysoké škole zaručuje tyto akademické svobody atato akademická práva: 1. svobodu vědy, výzkumu aumělecké tvorby azveřejňování jejich výsledků; 2. svobodu výuky spočívající především vjejí otevřenosti různým vědeckým názorům, vědeckým avýzkumným metodám auměleckým směrům; 3.právo učit se zahrnující svobodnou volbu zaměření studia vrámci studijních programů asvobodu vyjadřovat vlastní názory ve výuce; 4.právo členů akademické obce volit zastupitelské akademické orgány a5. právo používat akademické insignie akonat akademické obřady.

→ akademický pracovník

Literatura: zákon č. 111/1998 Sb., ovysokých školách, ve znění pozdějších předpisů.

akademické vzdělání

Stupeň vzdělání, které jedinec získá na vysoké škole nebo univerzitě. Vzdělání je zakončeno příslušnou státní zkouškou aobhajobou kvalifikační práce (bakalářské, nebo diplomové) apřiznáním akademického titulu.

→ terciární vzdělávání, vysokoškolské studium, vysokoškolské vzdělání

akademicko-vědecké tituly

Akademicko-vědecké tituly (viz tabulka) získávají absolventi doktorských studijních programů, kteří složili státní doktorskou zkoušku aobhájili disertační práci.

zkratka titulu za jménem

latinský význam/název

český význam/název

Ph.D.

Philosophiae Doctor

doktor

Th.D.

Theologiae Doctor

doktor teologie

DSc.

Doctor Scientiarum

doktor věd (titul neznámý českému právnímu řádu, zavedla jej od 18. 12. 2002 Akademie věd ČR jako náhradu za DrSc.)

Neudělované tituly

CSc.

Candidatus Scientiarum

kandidát věd (udílení této vědecké hodnosti bylo zrušeno)

DrSc.

Doctor Scientiarum

doktor věd (udílení této vědecké hodnosti bylo vČR zrušeno, vSR pokračuje); viz→DSc.

akad.

akademik

řádný člen Československé akademie věd (zrušen po roce 1989)

akademický pracovník

Je zaměstnancem vysoké školy. Akademičtí pracovníci vykonávají jak pedagogickou, tak vědeckou, výzkumnou, vývojovou ainovační, uměleckou nebo další tvůrčí činnost. Akademickými pracovníky jsou profesoři, docenti, odborní asistenti, asistenti, lektoři avědečtí, výzkumní avývojoví pracovníci, kteří se podílejí na pedagogické činnosti ana vysoké škole plní funkci učitelů. Pouze profesor nebo docent, který je akademickým pracovníkem příslušné vysoké školy, může garantovat kvalitu arozvoj studijního programu. Postavení akademických pracovníků upravuje § 70 zákona č. 111/1998 Sb., ovysokých školách.

→ akademická obec, akademická svoboda

akademický senát fakulty

Samosprávný zastupitelský akademický orgán fakulty vysoké školy. Má nejméně devět členů, ztoho nejméně jednu třetinu anejvýše jednu polovinu tvoří studenti. Členy akademického senátu fakulty volí ze svých řad členové akademické obce fakulty. Volby jsou přímé, stajným hlasováním. Funkční období jednotlivých členů akademického senátu fakulty je nejvýše tříleté aje neslučitelné sfunkcí rektora, prorektorů, děkanů aproděkanů. Zasedání akademického senátu fakulty jsou veřejně přístupná. Děkan nebo vjeho zastoupení proděkan má právo vystoupit na zasedání kdykoliv oto požádá. Akademický senát fakulty zejména 1. na návrh děkana rozhoduje ozřízení, sloučení, splynutí, rozdělení nebo zrušení fakultních pracovišť; 2. na návrh děkana schvaluje návrh vnitřních předpisů fakulty apostupuje je ke schválení akademickému senátu vysoké školy; 3. schvaluje rozdělení finančních prostředků fakulty předložené děkanem akontroluje jejich využívání; 4. schvaluje výroční zprávu očinnosti avýroční zprávu ohospodaření fakulty předloženou děkanem; 5. schvaluje podmínky pro přijetí ke studiu ve studijních programech uskutečňovaných na fakultě.

→ akademická obec, akademický pracovník, akademická svoboda

Literatura: zákon č. 111/1998 Sb., ovysokých školách, ve znění pozdějších předpisů.

akademický titul

Titul udělovaný absolventům vysokých škol na základě zákona č. 111/1998 Sb., ovysokých školách, po složení státní závěrečné zkoušky, jejíž součástí je obhajoba bakalářské/diplomové práce. Absolventům studia vbakalářských studijních programech se uděluje akademický titul bakalář (ve zkratce Bc.), uváděný před jménem, voblasti umění akademický titul bakalář umění (ve zkratce BcA.). Absolventům studia vmagisterských studijních programech se podle zákona č.111/1998 Sb., ovysokých školách udělují tyto akademické tituly uváděné před jménem: 1.inženýr voblasti ekonomie, technických věd atechnologií, zemědělství, lesnictví avojenství (ve zkratce Ing.); 2. inženýr architekt voblasti architektury (ve zkratce Ing. arch.); 3. doktor medicíny voblasti lékařství (ve zkratce MUDr.); 4.doktor zubního lékařství voblasti zubního lékařství (ve zkratce MDDr.); 5.doktor veterinární medicíny voblasti veterinárního lékařství ahygieny (ve zkratce MVDr.); 6.magistr umění voblasti umění (ve zkratce MgA.); 7.vostatních oblastech magistr (ve zkratce Mgr.). Absolventi magisterských studijních programů, kteří získali akademický titul magistr, mohou vykonat vtéže oblasti studia státní rigorózní zkoušku, jejíž součástí je obhajoba rigorózní práce. Po jejím vykonání se udělují tyto akademické tituly: 1. voblasti práva doktor práv (ve zkratce JUDr., uváděné před jménem); 2. voblasti humanitních, pedagogických aspolečenských věd doktor filozofie (vezkratce PhDr.); 3.voblasti přírodních věd doktor přírodních věd (ve zkratce RNDr.); 4. voblasti farmacie doktor farmacie (ve zkratce PharmDr.); 5. voblasti teologie akatolické teologie licenciát teologie (ve zkratce ThLic.) nebo doktor teologie (ve zkratce ThDr.). Vědecké hodnosti kandidát věd (ve zkratce CSc.) adoktor věd (vezkratce DrSc.) udělené podle dřívějších právních předpisů zůstaly nedotčeny. Vědecká hodnost se píše vždy za jménem, mezi jménem ahodností se píše čárka.

→ rigorózní zkouška, čestný doktorát, habilitační řízení, řízení ke jmenování profesorem

Literatura: zákon č. 111/1998 Sb., ovysokých školách, ve znění pozdějších předpisů.

Přehled vsoučasné době udělovaných akademických titulů, které se píšou vždy před jménem, uvádí následující tabulka.

zkratka titulu před jménem

latinský význam/název

český význam/název

Bc.

Baccalaureus

bakalář

BcA.

Baccalaureus Artis

bakalář umění

Mgr.

Magister

magistr

MgA.

Magister Artis

magistr umění

Ing.

Ingénieur (franc.)

inženýr

Ing. arch.

Ingerum architectus

inženýr architekt

JUDr.

Juris Utriusque Doctor

doktor (obojího) práv(a)

MDDr.

Medicinae Dentalis Doctor

doktor zubní medicíny

MUDr.

Medicinae Universae Doctor

doktor všeobecné medicíny

MVDr.

Medicinae Veterinarinae Doctor

doktor veterinární medicíny

PharmDr.

Pharmaciae Doctor

doktor farmacie

PhDr.

Philosophiae Doctor

doktor filozofie

PhMr.

Pharmaciae Magister

magistr farmacie

RNDr.

Rerum Naturalium Doctor

doktor přírodních věd

ThDr.

Theologiae Doctor

doktor teologie

ThLic.

Theologiae Licentiatus

licenciát teologie, bohosloví

Již neudělované, ale dosud používané tituly:

zkratka titulu před jménem

latinský význam/název

český význam/název

Dr.

Doctor

doktor (titul byl udělován vpřechodném období po roce 1990 před zavedením titulu Ph.D., kterým byl zcela nahrazen)

RSDr.

Rerum Socialium Doctor

doktor sociálně politických věd

RCDr.

Rerum Commercialum Doctor

doktor obchodních věd

RTDr.

Rerum Technicarum Doctor

doktor technických věd

ICDr.

Iuris Canonici Doctor

doktor kanonického práva

MSDr.

Medicinae Stomatologicae Doctor

doktor zubní medicíny

PaedDr.

Paedagogiae Doctor

doktor pedagogiky

ThMgr.

Theologiae Magister

magistr teologie, bohosloví

akademie

Obecné označení různých typů vědeckých, vzdělávacích auměleckých institucí. Ve většině zemí světa jde ozastřešující organizaci pro vědu aumění (např. Francouzská akademie, Polská akademie nauk, Královská společnost ve Velké Británii). Tyto organizace sdružují špičkové vědce ze všech vědních oborů.

→ Akademie věd ČR

akademie třetího věku (A3V)

Instituce organizované pod záštitou různých subjektů (městské knihovny, neziskové organizace, vysoké školy). Cílem je uspokojovat vzdělávací potřeby azájmy občanů postproduktivního věku (seniorů) zejména vtěch regionech, kde nepůsobí vysoké školy. Vzdělávací aktivity směřují kaktivizaci aintegraci světšinovou populací, zajištění důstojnosti ve stáří ake kvalitě života arovněž přispívají kpřesvědčení seniorů ojejich jedinečnosti aužitečnosti. Vedle klasických prezenčních vzdělávacích programů jsou některé edukační aktivity realizovány idistanční formou. Například od roku 1997 vysílá Radiožurnál Rozhlasovou akademii třetího věku, kde odezněla řada rozmanitých cyklů, například zgeriatrické psychiatrie, sociální komunikace, psychologie, historie, literatury, meteorologie, psychosomatiky, geografie abotaniky.

→ univerzity třetího věku, vzdělávání seniorů, zájmové vzdělávání

Akademie věd ČR (AV ČR)

Je organizační složkou České republiky se sídlem vhlavním městě Praze. Činnost AV ČR je financována ze státního rozpočtu České republiky. AV ČR zřizuje pracoviště– tzv. veřejné výzkumné instituce (v.v.i.). AV ČR uskutečňuje prostřednictvím jí zřízených pracovišť výzkum vširokém spektru přírodních, technických, sociálních ahumanitních věd, usiluje orozvoj poznání na mezinárodní úrovni, vychovává vědecké pracovníky ašíří auplatňuje výsledky své činnosti pro zvyšování úrovně vzdělanosti, kultury akonkurenceschopnosti České republiky. Aktivně se podílí na spoluvytváření politiky České republiky aEvropské unie pro oblast výzkumu avývoje. Orgány AVČR jsou předseda, Akademický sněm, Akademická rada ajejí předsednictvo aVědecká rada.

→ vědecká příprava, výzkum avývoj, vzdělávací politika

Literatura: zákon č. 283/1992 Sb., oAkademii věd České republiky, ve znění pozdějších předpisů (úplné znění č.420/2005Sb.); stanovy Akademie věd České republiky (schválené usnesením vlády České republiky č. 614 ze dne 24.května 2006, súčinností od 1. ledna 2007).

akcelerace vzdělávání

Pojem se vpedagogické teorii používá ve dvou významech: 1. Zrychlení tělesného aduševního vývoje mládeže, pokud se srovnává populace vpředchozích generacích se současnou populací. Například vzrostla průměrná tělesná výška mladých lidí vdůsledku příznivých životních podmínek ataké jejich dovednosti zacházet se zařízeními informační technologie aj. Mezi odborníky však není shoda vnázoru, zda se tato akcelerace projevuje jednoznačně pozitivně vsoučasné vzdělávající se populaci. 2. Akcelerací vzdělávání se rozumí speciální vzdělávací programy, které jsou uzpůsobeny pro mimořádně nadané žáky astudenty. Programy umožňují kupříkladu postupovat vurčitém učivu rychlejším tempem než běžná populace nebo absolvovat celý ročník školy či předmět kurikula ve zkráceném období.

→ alternativní vzdělávání, edukační procesy, teorie učení

akční výzkum

Jeden ze způsobů výzkumu, který je zaměřen na získávání prakticky použitelných poznatků. Podle Hendla (2005) akční výzkum vznikl zkritiky tradičních sociálních věd, jež trpí nedostatkem vlivu na praxi. Předpokládá se, že vliv výzkumu se zvýší, když se na něm budou aktivně podílet ti, jichž se týká (např. zaměstnanci firmy, učitelé ve školách, sestry na klinice apod.). Prvním krokem akčního výzkumu je proto definování problémů praxe aúčelu navrhovaných změn. Cílem výzkumu je poskytnout bezprostřední poznatky kezlepšení fungování sledované instituce, skupiny, například koptimalizaci sociálního klimatu školní třídy či pracoviště. Akční výzkum obvykle používá jednoduchou metodologii, kupříkladu dotazníkové šetření, aby mohl být realizován isúčastí osob, které nejsou profesionálními výzkumníky. VČeské republice není aplikace akčního výzkumu dostatečně rozšířena.

→ experiment, metodologie výzkumu, andragogický výzkum, pedagogický výzkum

Literatura: Janík, T.: Akční výzkum jako cesta ke zkvalitňování pedagogické praxe. In Maňák, J.– Švec, V. (ed.): Cesty pedagogického výzkumu. Brno: Paido, 2004, s.51–67; Hendl, J.: Kvalitativní výzkum. Praha: Portál, 2005.

akontabilita

Původně ekonomický pojem, který se nyní používá ive sféře vzdělávání. Znamená odpovědnost vzdělávací instituce za své fungování adosahované výsledky, zejména za kvalitu vzdělávání užáků astudentů, včetně vzdělávání dospělých subjektů. Zároveň znamená povinnost příslušné instituce poskytovat otom pravidelně informace („skládat účty“) nadřízeným orgánům, sponzorům, daňovým poplatníkům, rodičům žáků aj. Předpokládá se, že uplatňování akontability může příspívat kvytváření obrazu okvalitě vzdělávání konkrétní školy či vzdělávací instituce. Akontabilita škol je nyní vČeské republice zakotvena ilegislativně, ato zákonem č. 561/2004 Sb., kterým je požadována pravidelná autoevaluace škol. Týká se však jen sektoru regionálního školství, takže školy avzdělávací zařízení pro dospělé tuto povinnost nemají, atudíž informace ojejich kvalitě (zejména usoukromých škol) jsou většinou nedostupné.

→ efekty vzdělávání, efektivnost vzdělávání dospělých, kvalita vzdělávání

akreditace

Proces, vprůběhu kterého pověřená instituce (orgán) posuzuje kvalitu žádosti oposkytování vzdělávání. Posuzuje se nejen žádost, ale izpůsobilost (organizační, personální, materiálně-technická, finanční aj.) instituce poskytovat zájemcům kvalitní vzdělávání. Výsledkem posuzování je vydání souhlasného nebo nesouhlasného stanoviska kžádosti instituce.

→ Akreditační komise, Akreditační komise pro rekvalifikace

Akreditační komise (AK)

VČeské republice rozhoduje oakreditaci studijních programů realizovaných vysokými školami MŠMT na základě doporučení AK, která je nezávislým odborným orgánem. Pečuje okvalitu vysokoškolského vzdělávání avšestranně posuzuje vzdělávací avědeckou, výzkumnou, vývojovou ainovační, uměleckou nebo další tvůrčí činnost VŠ. Hodnotí činnost vysokých škol akvalitu akreditovaných činností, zveřejňuje výsledky hodnocení aposuzuje další záležitosti týkající se vysokého školství, které jí předloží ministr, avydává knim stanovisko. AK vydává stanovisko kžádostem oakreditaci studijních programů; kžádostem ooprávnění konat habilitační řízení ařízení ke jmenování profesorem; ke zřízení, sloučení, splynutí, rozdělení nebo zrušení fakulty veřejné vysoké školy; kudělení státního souhlasu pro právnickou osobu, jež chce působit jako soukromá vysoká škola akurčení typu vysoké školy. AK má dvacet jedna členů, které jmenuje na návrh ministra školství vláda České republiky. Členové AK jsou jmenováni na dobu šesti let; jmenováni mohou být nejvýše na dvě po sobě jdoucí funkční období. AK zřizuje stálé pracovní skupiny, jež slouží jako poradní orgány, apředevším posuzují žádosti oakreditace areakreditace. Jsou složeny zpředních odborníků daného oboru.

→ akreditace, Akreditační komise pro rekvalifikace, Akreditační komise pro vyšší odborné vzdělávání, vysoké školy, terciární vzdělávání

Literatura: Mareš, J.: Akreditace vysokých škol vČR. PEN, 2009, s.909–912.

Akreditační komise pro rekvalifikace

Poradní orgán působící vrámci MŠMT. Vydává stanoviska kžádostem oakreditaci rekvalifikačních vzdělávacích programů uskutečňovaných na území České republiky akaktuální situaci na trhu práce. Vzdělávacím akreditovaným programem se rozumí program, kterému byla na základě potřeb trhu práce rozhodnutím MŠMT udělena akreditace. Akreditace se uděluje na základě písemné žádosti fyzické nebo právnické osoby, jejíž součástí je vymezení obsahu arozsahu vzdělávání, forem ametod výuky azpůsobů ověřování výsledků vzdělávání. Oudělení akreditace je MŠMT povinno rozhodnout nejpozději do devadesáti dnů ode dne doručení žádosti. Akreditace se uděluje na dobu třílet ode dne nabytí právní moci rozhodnutí ojejím udělení.

→ akreditace, Akreditační komise, Akreditační komise pro vyšší odborné vzdělávání

Literatura: zákon č. 435/2004 Sb., ozaměstnanosti, ve znění pozdějších předpisů avyhláška č. 176/2009 Sb., kterou se stanoví náležitosti žádosti oakreditaci vzdělávacího programu, organizace vzdělávání vrekvalifikačním zařízení azpůsob jeho ukončení.

Akreditační komise pro vyšší odborné vzdělávání

Svoji činnost zahájila 2. června 2005jmenováním členů ministryní školství. Činnost komise se řídí příslušnými ustanoveními zákona č. 561/2004 Sb., opředškolním, základním, středním, vyšším odborném ajiném vzdělávání (školský zákon), avyhlášky č. 10/2005 Sb., ovyšším odborném vzdělávání, která jsou dále rozpracována ve Statutu komise. Komise posuzuje vrámci řízení oakreditaci vzdělávací programy vyššího odborného vzdělávání zobsahového aodborného hlediska asděluje svá stanoviska MŠMT. Komise posuzuje ijiné záležitosti týkající se vyššího odborného vzdělávání, které jí předloží ministr školství. Vznik Akreditační komise pozitivně ovlivnil posuzování kvality jednotlivých vyšších odborných škol apřispěl ke vzniku standardů vzdělávání ve vyšších odborných školách.

→ akreditace, Akreditační komise, Akreditační komise pro rekvalifikace

aktivita

Obecně vyjadřuje pohyb, činnost achování živých organismů. Uživočichů je aktivita zaměřena na uspokojování potřeb, je ovlivněna vnitřními fyziologickými mechanismy apodněty zvnějšího prostředí. Učlověka se rozlišuje aktivita ovlivnitelná aneovlivnitelná vůlí, uvědomovaná aneuvědomovaná. Za nejčastější aktivitu člověka je považována práce, hra, učení aj. Jako edukační pojem zahrnuje skupinu činností, při nichž musí člověk projevit svoji iniciativu, samostatnost, vynaložit větší úsilí aenergii acelkově být výkonnější aefektivnější.

→ aktivní učení, teorie učení, učení dospělých, záměrné učení

Literatura: Mareš, J.: Pedagogická psychologie. Praha: Portál, 2013.

aktivizace

(1) Proces uvedení do pohybu, rozvinutí nebo zesílení činnosti. (2) Vpsychologii navození konkrétní úrovně aktivity, tzv. aktivace, která je založena na smyslové, žlázové, hormonální asvalové připravenosti kčinnosti (akci).

aktivizace seniorů

Slouží kpodněcování potenciálu (vnitřních předpokladů) seniorů, přičemž přispívá kjejich fyzickému, ale ipsychickému zdraví acelkové kvalitě života. Vhodně zvolené edukační aktivity jsou možností návratu seniora do aktivního života. Aktivizační programy jsou zaměřeny na intervenci voblasti udržování dovedností, vědomostí, schopností či na prevenci poruch paměti, koncentrace amyšlení seniorů. Důležitým rozměrem programů aktivizace je také jejich sociální hledisko ve smyslu potlačení (redukce) sociální izolace osob vseniorském věku. Programy aktivizace seniorů lze členit do složek charakteru morálního (filozofického, náboženského), kulturně-uměleckého (estetického), přírodovědného, pracovně-technologického, zdravotního, turistického či vědomostního. Důraz je přitom kladen na strukturovaný aktivizační program (svýjimkou edukace informální). Zhlediska významu socializační funkce aktivizace jsou preferovány společné aktivity seniorů. Specifický přístup vyžaduje práce se seniory sdemencí (se seniory sonemocněním kognitivních schopností) či jiným závažným onemocněním. Důraz je vtomto případě kladen na individuální přístup ke klientovi. Aktivizace prostřednictvím procesů vzdělávání avýcviku může mít různý charakter aprobíhat vpodobě edukace formální (intencionální aktivizace prostřednictvím studia na U3V, akademiích 3V apod.), neformální (vrůzných osvětových, kulturních ajiných institucích včetně residenciálních zařízení různého typu) ainformální (učení se na základě životních zkušeností aprostřednictvím neuvědomělých činností). Využívána je přitom široká škála forem, metod atechnik aktivizace seniorů.

→ gerontagogika, vzdělávání seniorů, univerzity třetího věku

Literatura: Haškovcová, H.: Fenomén stáří. Praha: Havlíček Brain Team, 2010; Határ, C.: Seniori vsystéme rezidenciálnej sociálno-edukačnej starostlivosti. Praha, Rozlet ve spolupráci sČeskou andragogickou společností, 2011; Határ, C. (ed.): Vplyv edukácie na kvalitu života seniorov. Nitra: Univerzita Konstantina Filozofa vNitre, 2013.

aktivní učení

Učení je aktivní tehdy, když jde oproces záměrného, intencionálního učení. Tedy takového učení, které je úmyslné, plánované snějakým cílem, systematické. Tento proces může probíhat buď vpodmínkách nějakého formálního vzdělávání či neformálního vzdělávání (vrámci podnikového vzdělávání apod.), nebo může být realizováno jednotlivcem jako sebeřízené učení. Na rozdíl od aktivního učení, které je obvykle spojeno až se zahájením školní docházky, respektive již spředškolním vzděláváním, člověk se učí neustále, avšak nahodile aneúmyslně již od narození (např. když si osvojuje mateřský jazyk). Efektivnost aktivního učení je determinována kromě jiného tím, do jaké míry jde oučení smysluplné pro učící se subjekt. Ve výzkumech učení se za aktivní učení považuje čas (time-on-task), během něhož je učící se subjekt zapojen do nějaké náročnější kognitivní činnosti, než je pouze pasivní naslouchání výkladu učitele, instruktora apod. Hranice mezi aktivním učením anahodilým učením nejsou nijak ostré, například ivrámci formálního vzdělávání (ve školním prostředí) se mladí lidé učí jak záměrně (pod řízením učitele), tak bezděčně (od spolužáků).

→ bezděčné učení, smysluplné učení, učení praxí, teorie učení

Literatura: Mareš, J.: Pedagogická psychologie. Praha: Portál, 2013; Kulič, V.: Psychologie řízeného učení. Praha, Academia, 1992.

akulturace

Psychosociální proces, který probíhá vsituacích, kdy se dostávají do dlouhodobého kontaktu příslušníci dvou nebo více kulturních společenství. Jde opřípady soužití etnických menšin smajoritní populací vjedné zemi, adaptaci imigrantů po příchodu do hostitelské země, ořízení nadnárodních firem prostřednictvím managementu složeného zpracovníků sodlišným kulturním zázemím aj. Akulturace hraje také závažnou roli při vzdělávání dětí adospělých zrodin etnicky odlišných skupin imigrantů, například dětí Ukrajinců, Vietnamců ajiných cizinců včeských školách. Podle teorie interkulturní psychologie může mít proces akulturace tyto hlavní strategie: 1.Integrace příslušníků etnické menšiny či imigrantů, kteří přejímají kulturu většinové společnosti, respektive hostitelské země, ale uchovávají si isvou původní. 2. Asimilace, kdy cizinci nebo příslušníci menšin splynou snovou kulturou aopouštějí svou původní. 3. Separace, při níž žijí vizolaci od nové kultury, pouze se svou starou kulturou. 4. Marginalizace, při níž identita jedinců není opřena ani opůvodní, ani onovou kulturu, nýbrž jen osubkulturu své skupiny.

→ etnické faktory ve vzdělávání, etnopedagogika, interkulturní komunikace

Literatura: Průcha, J.: Interkulturní psychologie. 3., rozšíř. vyd. Praha: Portál, 2004, 2007, 2011.

alternativní školy

Ve vývoji školství všech zemí docházelo ktomu, že se vedle běžných, standardních škol objevovaly školy „nestandardní“. Jejich vznik je vyvoláván snahami některých rodičů, pedagogických odborníků aj. vytvářet vzdělávací instituce, které by poskytovaly jiné, „kvalitnější“ vzdělávání než běžné školy. Tyto snahy se nejvíce projevovaly vsouvislosti shnutím tzv. reformních škol vprvní polovině minulého století, kdy vznikaly waldorfské školy, montessoriovské školy adalší typy alternativního vzdělávání. VČeské republice jsou dnes alternativní školy zastoupeny na několika stupních vzdělávacího systému, tj. valternativních mateřských, základních astředních školách. Jde oškoly, které nabízejí určité odlišnosti od standardních škol, zejména ve způsobu výuky, vpřístupu učitelů kžákům, vobsahu vzdělávání aj. Jde často oškoly se soukromým zřizovatelem, ale za alternativní školy lze považovat iněkteré školy veřejné, například srozšířenou výukou cizích jazyků, se sportovním zaměřením apod. Ačkoliv je běžně proklamováno mínění, že alternativní školy ze své podstaty mohou poskytovat kvalitnější vzdělávání svým žákům astudentům, tento předpoklad nebyl prokázán věrohodnými evaluacemi, zejména pokud jde oalternativní školy soukromé.

→ alternativní vzdělávání, inovace ve vzdělávání, školy srozšířenou výukou

Literatura: Průcha, J.: Alternativní školy ainovace ve vzdělávání. 3., aktual. vyd. Praha: Portál, 2012.

alternativní vzdělávání

Vzdělávání poskytované buď valternativních školách, nebo ve školách uplatňujících některý znestandardních vzdělávacích programů. VČeské republice je vsoučasné době alternativní vzdělávání realizováno vrámci několika specifických programů vmateřských azákladních školách, zejména programy Zdravá škola, Začít spolu, Otevřené vyučování aj., koncem minulého století programy Obecná škola, Národní škola (od roku 2005 nerealizované). Jedním ze způsobů alternativního vzdělávání je také domácí vzdělávání, jež zabezpečují rodiče svým dětem, které se za stanovených podmínek nezúčastňují běžného školního vyučování. Celkový počet žáků, kteří jsou začleněni do různých forem alternativního vzdělávání vČR, představuje jen zlomek zcelkového počtu subjektů dané populace. Například ve školním roce 2010/2011se alternativních forem základního vzdělávání zúčastňovalo 70243žáků (tj. 8,8% dané populační skupiny, včetně žáků škol srozšířenou výukou některých vzdělávacích oborů).

→ alternativní školy, školství, vzdělávací systém

Literatura: Urbanovská, E.: Alternativní školy vČR. PEN, 2009, s.107–111; databáze ÚIV.

analýza

Postup zkoumání struktury, vztahů, kontextu aj., při kterém je celek rozložen na jednotlivé prvky podle předmětu sledovaného zájmu. Vsociálních vědách najdeme celou řadu analýz, například faktorovou, dokumentů, obsahovou, kontextuální, funkcionální aj.

analýza činnosti

Činnost (aktivita) je jednou ze základních kategorií lidského chování ajednání. Vpsychologickém pojetí se za hlavní formy činnosti považuje učení, práce, hra. Zpedagogického aandragogického hlediska mají zvláštní důležitost učební činnosti. Jsou to poznávací procesy zaměřené na získávání znalostí, dovedností, hodnot, postojů, kompetencí aj. Proto se zformovala teorie činnosti (A.N. Leonťjev, D.Tollingerová aj.) aprovádějí se analýzy činností jak vsituacích učení, tak ve vykonávání různých profesí. Vsoučasné době se intenzivně rozvíjejí analýzy učebních činností (žáků, studentů) avýukových činností (učitelů) ve školním prostředí, ato pomocí videostudií. Kanalýzám činností vpracovních procesech se využívají profesiogramy. Celkově jsou však popisy aobjasnění lidských činností dosti neúplné, ato vdůsledku značné variability druhů činností atypů situací aprostředí, vnichž činnosti probíhají.

→ aktivita, chování, interakce, profesní diagnostika, teorie učení

Literatura: Janoušek, J.: Společná činnost akomunikace. Praha: Svoboda, 1984; Leonťjev, A. N.: Činnost, vědomí, osobnost. Praha, Svoboda, 1987.

analýza dovedností

Určuje dovednosti nezbytné kdosažení požadované úrovně výkonu. Využívá se zejména pro technické, řemeslné amanuální práce aposkytuje základnu pro vypracování vzdělávacích avýcvikových programů. Vychází zanalýzy pracovního místa.

analýza korelace

→ korelační analýza

analýza kurikula

Každý záměrný edukační proces, jak ve školní výuce, tak ve vzdělávání dospělých, je založen na využití příslušného kurikula, tj. plánu vymezujícího obsahy, cíle ametody zamýšlené arealizované edukace. Vzhledem ktéto důležitosti kurikula se provádějí analýzy zjišťující strukturu, kvalitu apotenciální efektivnost kurikula (vyučovacích předmětů, druhů škol avzdělávacích institucí, plánované vzdělávací akce pro dospělé aj.). Ktomu účelu jsou vypracovány metody analýzy aevaluace kurikula. Nejčastější metodou je obsahová analýza kurikulárních dokumentů, především vzdělávacích programů aučebnic. Analýza kurikula se provádí především voblasti školního vzdělávání, kdežto ve vzdělávání dospělých je zatím nedostatečně aplikována.

→ cíle vzdělávání, obsah vzdělávání, efekty vzdělávání

Literatura: Maňák, J.– Janík, T.– Švec,V.: Kurikulum vsoučasné škole. Brno: Paido, 2008; Janík, T.– Knecht, P.– Najvar, P. akol.: Nástroje pro monitoring aevaluaci kvality výuky akurikula. Brno: Paido, 2010.

analýza odborných schopností

Realizuje se pomocí metody funkční analýzy, která se zaměřuje na výsledky pracovního výkonu. Odborné schopnosti představují kvalifikaci, kompetence aodbornou způsobilost jedince kvýkonu určitého povolání či práce. Analýza se netýká pouze výstupů vpodobě měřitelných výsledků, ale zabývá se šířeji pojatými výsledky, které se od držitelů rolí očekávají.

→ diagnostický test, diagnóza osobnosti, psychologie osobnosti, self-efficacy

analýza osobnosti

Osobnost vpsychologickém pojetí bývá definována jako komplex vlastností, které člověk získává jednak geneticky (od svých předků), jednak ve styku sobklopujícím jej prostředím ajeho aktéry. Různí odborníci se liší vtaxonomii těchto vlastností, které se týkají zejména intelektu, temperamentu, emočního profilu, způsobů chování, postojů aj. Ktomu jsou zkonstruovány aaplikovány četné metody analýzy osobnosti, především psychodiagnostické testy, projektivní testy, postojové škály, osobnostní dotazníky, analýzy rozhovorů (vpersonalistice) aj. Pro pedagogické účely mají relevanci zejména analýzy osobnosti učitelů (např. zhlediska předpokladů pro výkon profese), analýzy osobnosti žáků astudentů (zhlediska volby oboru studia apovolání). Pro účely andragogiky pak analýzy osobnosti dospělých pracovníků ve vztahu kpracovní výkonnosti, kariérnímu rozvoji, předpokladům pro manažerské pozice aj. Těmito analýzami se zjišťují například organizační schopnosti jednotlivce, odolnost vůči pracovnímu zatížení astresu, emoční stabilita, komunikativnost ajiné vlastnosti osobnosti.

→ kariérní růst, osobnost, pedagogicko-psychologická poradna, personalistika, psychodiagnostika

Literatura: Čakrt, M.: Typologie osobnosti. Praha: Management Press, 2010; Říčan,P.: Psychologie osobnosti: obor vpohybu. 6., dopl. vyd. Praha: Grada Publishing, 2010.

analýza potenciálu zaměstnanců

Základem potenciálu zaměstnanců je ukončení studia ve školském systému, které je doplněno získáváním praktických zkušeností aurčitými osobnostními předpoklady. Analýza potenciálu pracovníků se soustřeďuje na testování schopností aosobnosti vybraných pracovníků. Zjišťují se například schopnosti pracovat vtýmu, komunikovat, kreativita, síla krozhodování apod. Je zkoumána individualita pracovníků, jejich pracovní motivace, iniciativnost, emoční inteligence, odolávání zatížení či stresu apod. Pečlivě připravená aprofesionálně provedená analýza potenciálu pracovníků by měla zamezit chybným personálním rozhodnutím avést kco možná největší shodě mezi požadovaným profilem vztahujícím se kurčité pozici akvalifikačním profilem vybraného pracovníka. Analýza potenciálu zaměstnanců cílí též kopatřením sledujícím zvyšování konkurenční schopnosti podniků aorganizací.

→ analýza pracovního místa, kompetence, personální andragogika

Literatura: Mikoláš, Z.: Jak zvýšit konkurenceschopnost podniku. Praha: Grada Publishing, 2005; Matulčíková, M.– Matulčík, J.: Vzdelávanie akariéra. Bratislava: Ekonóm, 2012.

analýza pracovního místa

Proces získávání, sběru avyhodnocování informací souvisejících spracovními místy vpodniku. Cílem je získat poznatky ocharakteru aprůběhu práce na určitém pracovním místě. Vtéto souvislosti se analyzují ikvalifikační požadavky, způsobilost apravomoce související sdanou pracovní pozicí. Slouží také jako východisko pro specifikaci požadavků na zkušenosti aschopnosti pracovníků, pro stanovení výkonových cílů, požadavků na další vzdělávání ijako kritérium hodnocení aodměňování zaměstnanců. Analýza pracovního místa má zobrazovat/zachycovat práci tak, jak skutečně vypadala vokamžiku zjišťování, nikoliv tak, jak by optimálně měla vypadat. Samotný proces analýzy pracovního místa má jasná pravidla aměl by být realizován plánovitě astrukturovaně. Mezi nejčastěji používané metody zjišťování informací opracovních místech patří pozorování, strukturovaný nebo nestrukturovaný rozhovor, hromadný rozhovor, dotazníková metoda aj.

→ kompetence, kvalifikace, profesní andragogika, způsobilost

Literatura: Kocianová, R.: Personální činnosti ametody personální práce. Praha: Grada Publishing, 2010; Armstrong, M.: Řízení lidských zdrojů: Nejnovější trendy apostupy. Praha: Grada Publishing, 2007.

analýza proveditelnosti/studie proveditelnosti

(angl. feasibility study)

Hodnoticí analýza, která se provádí před zahájením nějakého projektu, inovačního programu, reformy apod. Jejím účelem je realisticky zjistit, respektive předpovědět, jaké jsou šance úspěšnosti daného projektu při zohlednění stávajících podmínek (personálních, finančních, materiálních aj.). Dobře provedená analýza proveditelnosti může předpovědět, do jaké míry by mohla být realizace projektu úspěšná, respektive sjakými potížemi abariérami je nutno počítat. VČeské republice se analýza proveditelnosti provádí jen omezeně vekonomické sféře, kdežto voblasti vzdělávání není aplikována, což vede knezdaru při realizaci (implementaci) různých inovačních areformních projektů. Voblasti výzkumu je podobně jako analýza proveditelnosti zaměřena pilotáž.

→ analýza SWOT, evaluace, projekt výzkumu

analýza rolí

Tvoří základní personální proces. Poskytuje informace potřebné pro vypracování profilů rolí ainformace pro potřeby získávání pracovníků, vzdělávání arozvoj, řízení pracovního výkonu ahodnocení práce. Dříve užívané pojmy analýza role aprofil role nahradil termín analýza pracovního místa.

analýza SWOT

→ SWOT analýza

analýza vzdělávacích potřeb

Proces získávání arozboru informací nezbytných pro určení parametrů podnikového vzdělávání, které se vtéto souvislosti člení na 1. identifikaci vzdělávacích potřeb; 2. plánování vzdělávacích akcí; 3. realizaci vzdělávání; 4. měření ahodnocení efektivity vzdělávání. Vzdělávací aktivity by proto měly být založeny na znalosti toho, co je třeba udělat aproč. Základem je identifikace vzdělávacích arozvojových potřeb organizace na plánované období (obvykle na pololetí nebo jeden rok) sjasně definovaným cílem. Slouží ke zvýšení produktivity apro přípravu nových pracovních povinností aúkolů. Potřeby vzdělávání by měly být analyzovány: 1. ucelé organizace (jako podnikové potřeby); 2. ujednotlivých útvarů, týmů či funkcí a3. ujednotlivých pracovníků. Vychází ze strategického plánu organizace, plánů rozvoje avzdělávání lidských zdrojů, hodnocení pracovníků azlegislativních požadavků. Často se potřeby vzdělávaní také opírají opožadavky vedoucích pracovníků apracovníků samotných. Důležitým podkladem pro identifikaci potřeb vzdělávání je pravidelné hodnocení pracovníků, včetně hodnocení pracovního výkonu.

→ androdidaktika, identifikace vzdělávacích potřeb

Literatura: Mužík, J.: Didaktika profesního vzdělávání dospělých. Plzeň: Fraus, 2005; Koubek, J.: Řízení lidských zdrojů: Základy moderní personalistiky. Praha: Management Press, 2009; Prusáková,V. akol.: Analýza vzdelávacích potrieb dospelých. Teoretické východiská. Banská Bystrica: Pedagogická fakulta UMB, 2010.

andragog

Užší pojetí chápe profesi andragoga jako odborníka působícího voblasti edukace dospělých, tj. uskutečňuje vzdělávací avýchovné procesy jak ve školním, tak mimoškolním prostředí. Širší pojetí vychází zejména zintegrální andragogiky azahrnuje celou škálu praktických činností aaktivit přesahujících tradiční androdidaktický proces. Andragog by měl disponovat řadou andragogických kompetencí. Mluvíme-li orolích andragoga, nejčastěji jsou zmiňovány následující: vzdělavatel dospělých, školitel, instruktor, sportovní instruktor, poradce, konzultant, metodik, lektor, manažer vzdělávání, trenér, mentor, facilitátor, kouč, mediátor, animátor, moderátor, tutor, vychovatel aprobační úředník (vkontextu resocializace), moderátor aj. Možností pracovního uplatnění andragogů přibývá, neboť vznikají nové profese arozšiřují se pracovní činnosti kvalifikačně vhodné pro odborníky sandragogickým vzděláním, které vsobě reflektuje jak složku teoretickou, tak praktickou. Andragog musí učení dospělého jedince celistvě chápat jako individuální, biologický aspolečensko-historický proces. Pro andragogickou práci ztoho plyne, že jednou zandragogických úloh je umožňovat audržovat komunikaci za účelem předávání aujasňování si osobních aspolečenských norem, hodnot, postojů acílů.

→ andragogické kompetence, andragogika, vzdělávání dospělých

Literatura: Beneš, M.: Andragogika. Praha: Grada Publishing, 2008; Palán, Z.– Langer, T.: Základy andragogiky. Praha, UJAK, 2008; Veteška, J.: Kompetence ve vzdělávání dospělých. Praha: UJAK, 2010.

andragogická antropologie

Zabývá se vlivem kultury na vzdělání člověka asrovnává vzdělanost vhistorickém čase ageografickém prostoru. Vtéto souvislosti je zájmem antropologů nejen biologická variabilita organismu, ale také rozmanitost kultury, která představuje primární atribut lidské existence.

→ andragogika, antropologie, axiologie

andragogická diagnostika

Představuje teorii apraxi zjišťování, posuzování, klasifikování ahodnocení úrovně edukačního stavu amožností rozvoje dospělého účastníka vzdělávacího procesu sdůrazem na dosahování stanovených vzdělávacích cílů. Diagnostické úsilí je spojeno se zjišťováním příčin apodmínek edukačního rozvoje jedince spřihlédnutím kandrodidaktickým aporadenským aspektům ajejím návrhům na zajištění efektivního edukačního procesu. Andragogická diagnostika má anamnestický, kauzální aprognostický charakter. Využívá se zejména vpraxi učení avzdělávání dospělých, vpersonalistice aandragogickém poradenství avsociálně-edukační práci sdospělými. Vdalším vzdělávání se andragogická diagnostika využívá především vdalším profesním, ale izájmovém aobčanském vzdělávání. Na její konstituování měla vliv zejména pedagogická diagnostika, psychodiagnostika dospělých apersonální management, který se zaměřuje mimo jiné na zjišťování efektivnosti vzdělávání vrámci rozvoje ařízení lidských zdrojů. Nejčastějším realizátorem andragogické diagnostiky vpraxi je vzdělavatel dospělých (lektor), pro kterého je zároveň určitou zpětnou vazbou. Na rozdíl od pedagogické diagnostiky je pro andragogickou diagnostiku typické, že velmi často má podobu autodiagnostiky učícího se dospělého, například vdistančním vzdělávání či vrámci sebeřízeného učení. Vzhledem ktomu, že vzdělávání dospělých má liberální charakter, dospělý jedinec si stanovuje vzdělávací cíle, je výsledek diagnostiky určen především jemu.

→ andragogické poradenství, androdidaktika, resocializace, rozvoj lidských zdrojů, psychologická diagnostika

Literatura: Matulčíková, M.– Matulčík,J.: Vzdelávanie akariéra. Bratislava: Ekonóm, 2012; Svoboda, M.: Psychologická diagnostika dospělých. Praha: Portál, 2010.

andragogická psychologie

Disciplína andragogiky zabývající se zejména aplikací psychologie učení ve vzdělávání dospělých. Využívá při tom psychologických poznatků pro efektivní učení, výcvik, rozvoj avzdělávání dospělých. Napomáhá andragogům například při vhodném výběru androdidaktických metod, pomůcek atechnik apři určování samotných cílů vzdělávání dospělých.

→ psychologie, pedagogická psychologie, psychologie vzdělávání dospělých

Literatura: Hartl, P.: Kompendium pedagogické psychologie dospělých. Praha: Karolinum, 1999; Machalová, M.: Psychológia vo vzdelávaní dospelých. Bratislava: Gerlach Print, 2006; Hartl,P.– Hartlová, H.: Psychologie učení avzdělávání dospělých. Praha: Portál, 2014 (vtisku).

Andragogická revue

→ andragogické časopisy

andragogická sociologie

Disciplína andragogiky zabývající se vzděláváním dospělých vkontextu sociálního prostředí asociálních teorií. Zkoumá vlivy sociálního prostředí na společenské struktury aprocesy voblasti vzdělávání dospělých. Rozmanitost vzdělávání dospělých je pro sociologické zkoumání složitá.

→ sociologie, sociologie mládeže, sociologie výchovy, sociologie výchovy avzdělávání dospělých

Literatura: Kopecký, M.: Sociologie vzdělávání dospělých. Praha: MJF aKatedra andragogiky apersonálního řízení FF UK, 2002.

andragogické časopisy

Odborná avědecká periodika zaměřená na teorii apraxi vzdělávání dospělých, na rozvoj andragogiky ana rozvoj avzdělávání lidských zdrojů. Mezi nejstarší odborné časopisy vČeské republice patří čtvrtletník Andragogika (od roku 1996), nyní vydávaný vydavatelstvím Academia Economia ve spolupráci sAsociací institucí vzdělávání dospělých ČR, o. s. Od roku 2009 vydává Univerzita Jana Amose Komenského Praha Andragogickou revue, česko-slovenský vědecký časopis zaměřený na teorii vzdělávání dospělých, rozvoj lidských zdrojů aandragogiku. Oba časopisy se zaměřují na moderní formy ametody vzdělávání dospělých, systémy vzdělávání ve firmách, sledují dění anové trendy voboru jak vČeské republice, tak ve světě, informují onových publikacích, konferencích adalších aktivitách souvisejících srozvojem andragogické vědy avzděláváním dospělých. VČeské republice dále vychází několik časopisů, zaměřených na rozvoj ařízení lidských zdrojů, například Moderní řízení, HR forum aPersonál. Od roku 2011 vydává Mendelova univerzita vBrně časopis Lifelong Learning– Celoživotní vzdělávání. Na Slovensku vychází recenzovaný časopis Vzdelávanie dospelých, který vydává Asociácia inštitúcií vzdelávania dospělých vSR. Publikuje jak domácí, tak zahraniční teoretické, empirické aprakticko-aplikační studie.

→ andragogické disciplíny, andragogické teorie, pedagogické časopisy

andragogické disciplíny

Jako každá věda, tak iandragogika se vnitřně strukturuje avytváří systém andragogických disciplín. Disciplíny můžeme rozčlenit na základní aaplikované. Základní teoretické disciplíny jsou obecná andragogika, komparativní andragogika, dějiny andragogiky aandrodidaktika. Mezi aplikované řadíme personální andragogiku, sociální andragogiku, speciální andragogiku akulturní andragogiku. Někdy je do této skupiny řazena igerontagogika. Uvedené disciplíny zachycují vcelé šíři teoretické ipraktické otázky, kterými se andragogika zabývá. Vzhledem kvýznamu učení avzdělávání dospělých andragogika čerpá aúzce spolupracuje sdalšími vědami, například psychologií, sociologií, filozofií aantropologií. Zpohledu rozvoje ařízení lidí čerpá zmanagementu, teorie organizace ařízení, sociální psychologie organizace, organizačního chování, personalistiky aj.

→ andragogické teorie, andragogika

Literatura: Beneš, M.: Andragogika. Praha: Grada Publishing, 2008; Porubská,G.– Perhács, J. (eds.): Základy andragogickej pedeutológie asociálnej andragogiky. Nitra: PF UKF, 2007; Prusáková, V.: Základy andragogiky I. Bratislava, Gerlach Print aFF UK, 2005; Veteška, J. akol.: Nové paradigma vkurikulu vzdělávání dospělých. Praha: Educa Service, 2009.

andragogické dovednosti

→ andragogické kompetence

andragogické kompetence

Znalosti, schopnosti adovednosti nezbytné pro zdárné uplatnění se vandragogických rolích avandragogické profesi, například jako vzdělavatel aučitel dospělých, lektor, tutor, metodik, trenér, vychovatel, kouč, mentor amanažer vzdělávání. Pro efektivní plnění pracovních činností je nezbytné osvojit si očekávané postoje, hodnoty anormy. Širší všeobecný přehled, znalost legislativy, základů managementu amarketingu je vsoučasné době nezbytné. Andragog by měl disponovat řadou kompetencí, například psychosociálních (osobnostních), androdidaktických (souvisejících sprocesem vzdělávání aučení dospělých), odborných (znalostních, dovednostních), metodických (projektových, příprava vzdělávací akce), manažersko-organizačních, případně marketingových. Odborníci se shodují na vysokoškolském vzdělání, adekvátní praxi (zkušenosti), osobnostních předpokladech, flexibilitě aandrodidaktických kompetencích. Kompetenční profil (model) andragoga je sestavován podle požadavků konkrétní organizace ana základě analýzy pracovní činnosti, tj. skutečně realizovaných aktivit apracovních úkolů andragoga, které se mohou lišit podle typu organizace apodle odborného zaměření andragoga.

→ andragog, andragogické vzdělání vČR

Literatura: Veteška, J.: Kompetence ve vzdělávání dospělých. Praha: UJAK, 2010; Medlíková, O.: Lektorské dovednosti. Praha: Grada Publishing, 2010; Veteška, J. akol.: Teorie apraxe kompetenčního přístupu ve vzdělávání. Praha: Educa Service, 2011.

andragogické slovníky

Odborné slovníky se zaměřením na terminologii andragogické teorie apraxe vzdělávání dospělých. Jsou dvojího typu: 1.Výkladové slovníky, které podávají kjednotlivým termínům objasnění jejich významu, jako je právě tento Andragogický slovník. Kromě toho existuje Výkladový slovník Lidské zdroje (Palán, 2002), který uvádí stručná objasnění jak kzákladním pojmům andragogiky, tak kinstitucím vzdělávání dospělých. Pro české uživatele může být zčásti užitečný slovenský terminologický výkladový slovník Výchova avzdelávanie dospelých– Andragogika (Ďurič, Hotár, Pajtinka, 2000). 2. Překladové slovníky uvádějí kčeským/slovenským termínům ekvivalenty cizího jazyka (angličtiny). VČeské republice nebyl dosud publikován systematický překladový slovník pro andragogiku, existuje jen Česko-anglický slovník: Pedagogika / školství / andragogika (Průcha, 2011), Anglicko-český výkladový slovník personalistiky (Koubek, 2003) aVýkladový slovník řízení lidských zdrojů sanglickými ekvivalenty (Urban, 2004). Na Slovensku byl publikován kombinovaný (tj. výkladový azároveň překladový) slovník Základné pojmy vpedagogike aandragogike (Švec, 2002) apřekladový slovník (ale též svýklady) Anglicko-slovenský lexikón pedagogiky aandragogiky (Švec, 2008).

→ pedagogické slovníky, terminologie andragogiky, andragogické teorie

andragogické teorie

Andragogické teoretické koncepce se zfilozofického ahistorického hlediska rodily vprůběhu celé lidské civilizace. Přístupy vsobě odrážely tradice, zvyky, hodnoty, náboženství azpůsoby amožnosti obživy dospělých. V19. století se antropologické teorie soustředily na osvětové aktivity, na přelomu 19. a20století na volný čas azájmy lidí, později na občanské akomunitní vzdělávání. Andragogika se proto rozvíjí vúzké interakci teorie, empirie apraxe. Jako vostatních sociálních vědách nacházíme ivandragogice dvě klíčová paradigmata: objektivní (pozitivistické), přičemž teorie jsou často koncipované jako empirické; subjektivní (interpretativní, hermeneutické). Vzhledem kzaměření oboru na praxi ana profesi se setkáváme často se snahou ovytváření teorií sloužících kzásahům do andragogické praxe azměně edukační reality dospělých. Tyto teorie využívají do značné míry elementy různých disciplín, což odpovídá inter- nebo transdisciplinární povaze oboru. Andragogika vytváří teorie vrámci edukačních věd, často se ale orientuje ina vědy příbuzné, především na sociologii, psychologii, filozofii nebo ekonomii. Vhistorii andragogiky hrály význačnou roli teorie vzdělávací (liberal education), pragmatické (progresivní výchova– Dewey), behaviorální (Watson), humanistické (Rogers, Knowles) akritické (radikální, rekonstrukcionistické– Habermas, Mezirow, Freire). Velký vliv mají ikognitivistické asocializační teorie, teorie získávání azpracování informací nebo teorie lidského kapitálu amnohé další. Vposledních letech výrazně pronikly do andragogického myšlení různé formy konstruktivismu. Vliv mají inázory ekologického hnutí, feminismus amultikulturalismus. Některé teorie se snaží opostižení auchopení skutečnosti, sociálních aekonomických změn, vlivu avýznamu kvalifikace ve vztahu kjedinci ajeho možnostem aschopnostem uplatnit se na trhu práce. Vycházejí iztoho, že hlavním motivem učení dospělého jedince je efektivní řešení jeho problémů.

→ andragogika, andragogické disciplíny, učení dospělých, vzdělávání dospělých, vzdělavatelnost dospělých

Literatura: Beneš, M.: Andragogika: filozofie– věda. Praha: Eurolex Bohemia,2001; Veteška, J. akol.: Nové paradigma vkurikulu vzdělávání dospělých. Praha: Educa Service, 2009; Veteška, J.: Kněkterým metodologickým otázkám rozvoje teorie apraxe vzdělávání dospělých. In Veteška, J.– Salivarová, J. (eds.): Vzdělávání dospělých– příležitosti aúskalí vglobalizovaném světě. Praha: Educa Service, 2013, s.13–21.

andragogické vzdělání vČR avSR

Vysokoškolské vzdělání získané ve studijním oboru Vzdělávání dospělých, Andragogika aj. Realizuje se jak vbakalářském studiu, tak vmagisterském adoktorském studiu (viz tabulku). Vsoučasné době je toto vzdělání možné získat na Filozofické fakultě Univerzity Karlovy vPraze, na Filozofické fakultě Univerzity Palackého vOlomouci, na Filozofické fakultě Masarykovy univerzity vBrně, na Fakultě humanitních studií Univerzity Tomáše Bati ve Zlíně, na Pedagogické fakultě Ostravské univerzity vOstravě ana soukromé vysoké škole Univerzitě Jana Amose Komenského Praha. Na Slovensku je možné studovat na Filozofické fakultě Univerzity Komenského vBratislavě, na Pedagogické fakultě Univerzity Mateja Bela vBánské Bystrici, na Pedagogické fakultě Univerzity Konštantína Filozofa vNitře ana Fakultě humanitních apřírodních věd Prešovské univerzity vPrešově. Kromě vysokých škol se studium andragogiky uplatňuje ivprogramech některých vyšších odborných škol astředních odborných škol (spedagogickým zaměřením).

→ andragog, andragogika, andragogické disciplíny, andragogické kompetence, andragogické teorie

Literatura: Veteška, J.: Perspektivy adilemata současné andragogiky (Proměny české andragogiky vevropském kontextu). Andragogická revue, roč. IV, 2012, č. 1, s.50–54.

Přehled možností studia andragogiky na vysokých školách vČeské republice (stav k31. 12. 2013)

Vysoká škola

Fakulta

Název pracoviště

Studijní obor/forma

Vedoucí katedry / ředitel ústavu

Garant oboru

Univerzita Karlova vPraze

Filozofická fakulta

Katedra andragogiky apersonálního řízení

bakalářský– P, K

magisterský– P

PhDr. Renata Kocianová, Ph.D.

doc. PaedDr. Ludvík Eger, CSc.

Univerzita Palackého vOlomouci

Filozofická fakulta

Katedra sociologie, andragogiky akulturní antropologie

bakalářský– P, K

magisterský– P, K

doc. PhDr. Dr. Dušan Lužný

prof. PhDr. Dušan Šimek

Masarykova univerzita vBrně

Filozofická fakulta

Ústav pedagogických věd

magisterský– P, K

doktorský– P, K

prof. PhDr. Milan Pol, CSc.

prof. PhDr. Milada Rabušicová, CSc.

Ostravská univerzita vOstravě

Pedagogická fakulta

Katedra pedagogiky aandragogiky

bakalářský– K

doc. PhDr. Josef Malach, CSc.

doc. PhDr. Josef Malach, CSc.

Univerzita Tomáše Bati ve Zlíně

Fakulta humanitních studií

Ústav pedagogických věd

bakalářský– K

Mgr. Jakub Hladík, Ph.D.

doc. PhDr. Mgr. Jaroslav Balvín, CSc.

Univerzita Jana Amose Komenského Praha, s.r.o.

–

Katedra andragogiky avzdělávání dospělých

bakalářský– P, K

magisterský– P, K

doc. Dr. Milan Beneš

doc. Dr. Milan Beneš

prof. PhDr. Jan Barták, DrSc.

Univerzita Jana Amose Komenského Praha, s.r.o.

–

Ústav andragogických studí

doktorský– P, K

doc. PhDr. Jaroslav Veteška, Ph.D.

doc. PhDr. Jaroslav Veteška, Ph.D.

Pozn.:

K= kombinovaná forma studia

P = prezenční forma studia

Přehled možností studia andragogiky na vysokých školách veSlovenské republice (stav k31. 12. 2013)

Vysoká škola

Fakulta

Název pracoviště

Studijní obor / forma

Vedoucí katedry / ředitel ústavu

Garant oboru

Univerzita Komenského vBratislavě

Filozofická fakulta

Katedra andragogiky

bakalářský– P, K

magisterský– P

doc. PhDr. JúliusMatulčík, CSc.

doc. PhDr. JúliusMatulčík, CSc.

prof. PhDr. Alena Vališová, CSc.

Univerzita Mateja Bela vBánské Bystrici

Pedagogická fakulta

Katedra andragogiky

bakalářský– P, K

magisterský– P, K

doktorský– P, K

doc. PaedDr. Miroslav Krystoň, CSc.

prof. PhDr. Soňa Kariková, PhD.

doc. PaedDr. Miroslav Krystoň, CSc.

doc. PhDr. Libuša Gajdošová, CSc.

Prešovská univerzita vPrešově

Fakulta humanitních apřírodních věd

Ústav pedagogiky, andragogiky apsychologie/

Katedra andragogiky

bakalářský– P

magisterský– P, K

doc. PhDr. Vladimír Frk, CSc. prof.PhDr. Igor Kominarec, PhD.

prof. Dr hab. BogusławŚliwerski

Univerzita Konstantina Filozofa vNitře

Pedagogická fakulta

Katedra pedagogiky

bakalářský– P

magisterský– P

prof. PhDr. Viera Kurincová, CSc.

doc. PaedDr. Ctibor Határ, PhD.

prof. PhDr. Gabriela Petrová, CSc.

Pozn.:

K= kombinovaná forma studia

P = prezenční forma studia

andragogický výzkum

Výzkum zaměřený na analýzu jevů aprocesů týkajících se celoživotního učení avzdělávání dospělých. Jako nedílná součást společensko-vědních výzkumů snimi sdílí především gnozeologické nástroje: základní pojmy, výzkumné metody atechniky. Andragogický výzkum, stejně jako například sociologický, psychologický nebo pedagogický, využívá zejména kvalitativní výzkum (rozhovor, pozorování, analýzu dokumentů atd.), kvantitativní výzkum (anketu, test, anonymní dotazníkové šetření atd.) aexperiment. Pro andragogický výzkum je charakteristický široký tematický záběr. Jeho cíle jsou dány hlavními tématy aaktuálním kontextem teorie apraxe vzdělávání dospělých. Kvalitativní odlišnost andragogického výzkumu od ostatních společensko-vědních výzkumů nespočívá vsamotném předmětu zkoumání, ale vtom, že se andragogická výzkumná šetření nebrání interdisciplinárnímu pohledu na vzdělávání dospělého, na vznik aformování jeho rozvojových potřeb vrámci celoživotního učení. Tento komplexní přístup je charakteristický reflexí vzájemných interakcí lineárních inelineárních jevů aprocesů, možná takésvětším akcentem na nelineární procesy, například vsouvislosti stzv. incidentním (nahodilým) učením. Vtomto zaměření andragogického výzkumu tkví jeho hlavní kvalitativní charakteristika. Významné jsou rovněž finanční prostředky zEvropského sociálního fondu (ESF). VČeské republice je ESF využíván (2007–2013) vrámci následujících operačních programů: Operační program Lidské zdroje aZaměstnanost (OP LZZ), Operační program Vzdělávání pro konkurenceschopnost (OP VKK) aOperační program Praha– Adaptabilita (OPPA). Vzdělávací politika vyžaduje především sběr statistických dat, výjimečně analýzu prostředí, možností, metod atrendů vzdělávání dospělých. Profesní organizace afirmy mají zájem především oaplikované výsledky výzkumu, které mohou uplatnit jak vrámci vzdělávání arozvoje pracovníků, tak vrámci nabídky dalšího vzdělávání. Ty nejčastěji souvisí smodernizací ainovací metod aforem vzdělávání dospělých. Významný pro rozvoj andragogiky je izákladní výzkum podporovaný Grantovou agenturou ČR, stejně tak ivýzkum avývoj realizovaný vrámci různých systémových projektů avýzkumných formátů (např. Národní program výzkumu I. aII.), Národní soustava kvalifikací (NSK2, období 2009–2015), podpora procesů uznávání výsledků předchozího učení amodernizací procesu akreditací (UNIV 3, období 2012–2014).

→ aplikovaný výzkum, základní výzkum, kvalitativní výzkum, kvantitativní výzkum

Literatura: Hendl, J.: Kvalitativní výzkum. 2., aktual. vyd. Praha: Portál, 2009; Pelikán, J.: Základy empirického výzkumu pedagogických jevů. Praha: Karolinum, 1998.

andragogie

Jedna zprvních andragogických teorií. Počátky sahají do čtyřicátých let 20. století, kdy holandský profesor vzdělávání Tonko Tjarko ten Have (1906–1975) odlišil andragogiku, respektive andragogii od andragologie. Andragogii považoval za sociálně-technologickou apraktickou disciplínu, zatímco andragologii za teoretickou, syntetickou sociálně-vědní disciplínu. Předmětem jejího zájmu byla sociální práce ametodologické aspekty rozmanité sociální aedukační činnosti sdospělými. Vtéto souvislosti hovoří osociální andragogice, neboť výchovu považuje za významnou sociální funkci.

→ andragogika, dějiny andragogiky

andragogika

(zřečtiny: anér– muž, přeneseně dospělý jedinec; 2. pád andros; agogé, agein– vedení, vésti)

(1) Vědecká disciplína zabývající se veškerými procesy asouvislostmi učení avzdělávání dospělých. Objektem současné andragogiky je dospělý jedinec (biologicky, psychicky, sociálně aekonomicky zralý); předmětem je celková edukační realita dospělých, tedy především proces organizovaného (intencionálního) učení asociálně-ekonomické souvislosti tohoto učení, sebeřízené (zkušenostní) učení akooperativní učení, které vytváří podmínky pro vznik znalostní aučící se společnosti. Nejde tedy jen oučení intencionální, ale oaplikaci nového biodromálního konceptu, který vsobě integruje celoživotní učení/vzdělávání, jež se stalo součástí života apráce. Zde také nacházíme tolik diskutovanou dimenzi: andragogika prokazující praktický přínos díky řešení reálných problémů lidí. Andragogika jako induktivní věda zkoumá především teorii apraxi vzdělávání dospělých aoblast poradenství apéče odospělé jedince (→ integrální andragogika). Interdisciplinární charakter andragogické vědy je logický, neboť pro pochopení složitých edukačních jevů aprocesů je nezbytné čerpat poznatky zpedagogiky, psychologie, sociologie, filozofie, ekonomie atd. Významnou část andragogiky tvoří sociální oblast (sociální andragogika, gerontagogika, resocializační pedagogika/andragogika zabývající se mj. postpenitenciární péčí vkontextu penologie), kulturně-zájmová oblast (kulturní andragogika → zájmové vzdělávání), rozvoj avzdělávání lidských zdrojů aoptimalizace řízení (profesní/personální andragogika → podnikové vzdělávání). Andragogika se stala reflexí praxe, postupně vybudovala svoje teoretické aempirické základy avposledních několika letech se velmi dynamicky rozvíjí. Zaměřuje se rovněž na tvorbu aimplementaci kurikula, tedy na otázky související srozvojem cílů, obsahů, metod, technik ahodnocení učení se dospělých (→ androdidaktika) ve společenském, ekonomickém, politickém afilozoficko-historickém kontextu. Ve středu zájmu andragogické vědy je jak proces, tak specifická interakce osobnosti účastníka edukačního procesu (vroli studenta, účastníka kurzu, nezaměstnaného, zaměstnance vyslaného na školení, ať již vrámci prohlubování kvalifikace, či získání kvalifikace/kompetencí nových) aosobnosti toho, kdo tento edukační proces organizuje, řídí či vede/realizuje (lektor, učitel, kouč, školitel, tutor, specialista HR, poradce, konzultant, odborník působící voblasti kultury, osvěty aprevence, sociálních aveřejných služeb, mediátor, probační úředník či manažer vzdělávání). Formování osobnosti vandragogickém kontextu je vždy viděno vširších sociálních aekonomických souvislostech aneomezuje se jen na (andro)didaktické situace. (2) VČeské republice ana Slovensku je andragogika akreditována jako studijní obor na VŠ. Stejné označení najdeme ivdalších zemích, ale více se užívá označení vzdělávání dospělých (adult education).

→ andragog, andragogické disciplíny, andragogické teorie, androdidaktika, dějiny andragogiky, vzdělávání dospělých, andragogické časopisy

Literatura: Beneš, M.: Andragogika. Praha: Grada Publishing, 2008; Prusáková,V.: Základy andragogiky. Bratislava: GerlachPrint aFF UK, 2005; Palán,Z.– Langer,T.: Základy andragogiky. Praha, UJAK, 2008; Veteška, J. akol.: Nové paradigma vkurikulu vzdělávání dospělých. Praha: Educa Service, 2009.

Veteška, J.: Kněkterým metodologickým otázkám rozvoje teorie apraxe vzdělávání dospělých. In Veteška, J.– Salivarová, J. (eds.): Vzdělávání dospělých– příležitosti aúskalí vglobalizovaném světě. Praha: Educa Service, 2013, s.13–21. (Viz též vpříloze Významné publikace české aslovenské andragogiky.)

Andragogika (odborný časopis)

→ andragogické časopisy

andragologie

→ andragogie

androdidaktické formy

Organizační rámec výuky, tj. vyučování aučení dospělých. Rozlišuje se prezenční (přímá) výuka, kombinované vzdělávání, distanční vzdělávání asebevzdělávání. Vpraxi se jedná orůzné způsoby řízení, organizace aregulace androdidaktického procesu.

→ androdidaktika, androdidaktické principy, androdidaktické metody

androdidaktické metody

Soubor přístupů, které vzdělavatel (lektor, tutor, trenér, instruktor) uplatňuje/využívá při vzdělávání dospělých. Prostřednictvím metod dochází ktransferu znalostí adovedností, ale ipostojů ažádoucích vzorců chování. Rozlišují se metody orientované na vzdělavatele/lektora (přednáška, cvičení, seminář) ametody orientované na účastníka vzdělávání (hraní rolí, outdoor training, Assessment Centre, mentoring, koučink, counselling, projektové učení asamostatné plnění úkolů). Další členění jsou metody na pracovišti (on-the-job): instruktáž, asistování, rotace práce, koučink amimo pracoviště (off-the-job): přednáška, seminář, demonstrování, workshopy, brainstorming asimulace. Použití konkrétní metody či kombinace metod závisí na cílech, obsahu aformě vzdělávání, rovněž souvisí sosobností apřístupem vzdělavatele acílovou skupinou účastníků.

→ androdidaktika, androdidaktické principy, androdidaktické formy

Literatura: Mužík, J.: Andragogická didaktika: Řízení vzdělávacího procesu. Praha: Wolters Kluwer, 2011; Mužík, J.: Didaktika profesního vzdělávání dospělých. Plzeň: Fraus, 2005.

androdidaktické principy

Obecné požadavky na výukový (didaktický) proces, jimiž se řídí vzdělavatel dospělých (andragog, tutor, lektor), účastník vzdělávání aodborník (organizační pracovník, manažer) připravující vzdělávací program. Mezi hlavní principy patří vědeckost, aktuálnost aorientace na praxi. Další principy mají vztah ksamotnému vyučování (jde onázornost, participaci, aktivitu, motivaci) ajednotlivým fázím výukového procesu, včetně zpětné vazby ahodnocení efektivity vzdělávání. Mezi hlavní zásady patří partnerský přístup kúčastníkům anepřetržitá zpětná vazba.

→ androdidaktika, androdidaktické formy, androdidaktické metody

Literatura: Mužík, J.: Andragogická didaktika: Řízení vzdělávacího procesu. Praha: Wolters Kluwer, 2011.

androdidaktika

→ androdidaktické formy, androdidaktické principy, androdidaktické metody

Literatura: Mužík, J.: Andragogická didaktika. Praha: Codex Bohemia, 1998; Mužík,J.: Andragogická didaktika: Řízení vzdělávacího procesu. Praha: Wolters Kluwer, 2011; Mužík, J.: Didaktika profesního vzdělávání dospělých. Plzeň: Fraus, 2005.

Andromedia

animace

anticipace

antipedagogika

antropogenetický trojúhelník