Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Kniha byla zpracována v rámci projektu specifického výzkumu Katedry politologie FSS MU „Volby, politické strany a prosazování zájmů II.“ (kód MUNI/A/0846/2013).

PhDr. Josef Smolík, Ph.D.

ÚVOD DO STUDIA MEZINÁRODNÍCH VZTAHŮ

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Vydala Grada Publishing, a.s.

U Průhonu 22, 170 00 Praha 7

tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400

www.grada.cz

jako svou 5550. publikaci

Recenzovali:

Mgr. Martin Hrabálek, Ph.D.

doc. JUDr. PhDr. Miroslav Mareš, Ph.D.

Mgr. Eva Taterová, M.A.

Odpovědný redaktor Zdeněk Kubín

Sazba a zlom Vojtěch Kočí

Návrh a zpracování obálky Vojtěch Kočí

Počet stran 232

Vydání 1., 2014

Vytiskla Tiskárna PROTISK, s.r.o., České Budějovice

© Grada Publishing, a.s., 2014

ISBN 978-80-247-5131-3

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

E-knihu ve formátu EPUB vytvořil Vojtěch Kočí

ISBN 978-80-247-9286-6 (ve formátu PDF)

ISBN 978-80-247-9287-3 (ve formátu EPUB)

1. Předmluva

Základním cílem této knihy je představit čtenářům vybraná témata mezinárodních vztahů (dále jen MV). Tato kniha je určena nejenom studentům MV či politologie, ale i všem těm, kteří se potřebují rychle zorientovat v oboru MV a chtějí získat základní poznatky o teoriích, problémech a současných diskusích, které se odehrávají nejenom v akademické komunitě, ale také ve veřejném diskurzu. Podstatnou složkou jsou i jednotlivé historické události, na jejichž základě docházelo ke změnám v MV. Některé informace z oblastí MV mohou být také vhodným základem pro humanitární pracovníky, diplomaty, novináře či úředníky. Základní přehled však získají především středoškolští a vysokoškolští studenti, kteří mají zájem se seznámit s MV či vybranými událostmi, které formovaly zejména střední Evropu.

Aby byl text přehledným a konzistentním, budou mít jednotlivé kapitoly podobnou strukturu, což by čtenáři mělo usnadnit lepší orientaci v tomto studijním textu. Každá kapitola se tedy skládá z představení tématu, zpracovaného dílčího tématu, shrnujícího závěru, doporučené literatury k dalšímu studiu a kontrolních otázek, které by měly směřovat k ověření studované látky. Na závěr budou doporučeny i rozšiřující texty či filmy.

Kontrolní otázky v závěru kapitol by měly čtenáře upozornit na základní problémy a podstatné informace z jednotlivých kapitol. Stejně tak by měly ověřit získané znalosti a porozumění textu.

Vzhledem k tomu, že problematika MV vyžaduje i základní znalosti odborného vyjadřování, bude v textu užito také vysvětlujících poznámek, které čtenářům blíže vysvětlí některé termíny, souvislosti či kontext. V žádném případě však tyto vysvětlující poznámky nelze vnímat jako slovník základních pojmů oboru MV (k tomu viz Evans, Newham 1998, Novotný 2004, Kulašik a kol. 2002, Kroupa 2010).

V jednotlivých kapitolách bude popsán obor MV, vznik a vývoj této disciplíny, základní pojmy, ale i výuka tohoto oboru v českém prostředí. Představena budou také vybraná výzkumná pracoviště a jednotlivé časopisy, které se primárně věnují problematice MV. Následně bude diskutován vztah oboru MV k jiným disciplínám, reflektovány budou i významné osobnosti (filozofové, historici, politici ad.), jež se v minulosti podílely na utváření tohoto oboru.

Následující kapitola se bude věnovat historii MV a vývoji těchto vztahů, které mají významné důsledky i pro 21. století. Krátce se zmíníme také o základních jednotkách MV, tj. o národních státech a mezinárodních organizacích. Následně budou představeny také základní teorie MV, tj. realismus, liberalismus, scientismus a marxismus (neomarxismus, kritické teorie). Na základě těchto teorií budou představeny i současné debaty v MV, které se týkají vztahů mezi pozitivisty a postpozitivisty, neorealismem a neoliberalismem a mezi příznivci liberálního konstruktivismu a radikálního postpozitivismu.

Další kapitola se bude věnovat zahraniční politice a prosazování národních zájmů. Představeny budou jednotlivé zahraničněpolitické koncepce národních států a strategie, které jsou reálně užívány k prosazování národních zájmů. Popsána bude i moc v MV či moc médií. Následně se bude text věnovat definici konfliktu v MV a strategiím jejich řešení. Následující kapitoly se budou zabývat mezinárodními vztahy v průběhu 20. století a na počátku 21. století. Právě v těchto místech však bude patrné, že z hlediska rozsahu celého textu se jedná především o mozaiku představovaných témat a problémů.

Závěr knihy se zaměří na deskripci vybraných témat mezinárodní politické ekonomie (IPE), na důsledky globalizace v oblasti MV a na problematiku evropské integrace.

Je zřejmé, že MV jsou komplikovanou oblastí. Samotné prostředí mezinárodní politiky na začátku 21. století je mnohem dynamičtější, než jak tomu kdy bylo v minulosti, což je způsobeno mnoha faktory, z nichž lze zmínit například zvýšení komunikace, vzájemné ekonomické propojení států i jednotlivých organizací atp. Oproti předchozímu nazírání na MV lze také registrovat nové aktéry, například nadnárodní korporace, soukromé armády (soukromé bezpečnostní agentury působící v ozbrojených konfliktech), mafie či mezinárodní organizace, které si utváří vztahy s původními jednotkami MV, tj. se státy.

Také vzhledem k rozsahu prezentovaného textu lze konstatovat, že tato stručná monografie nemá ambici suplovat stěžejní monografie oboru či konkrétněji zaměřené studie týkající se jednotlivých témat MV, a proto je nutné jej vnímat jako vybrané kapitoly MV.

Z toho je zřejmé, že tento text čtenářům poskytne pomyslný první krok k pochopení této mnohem komplikovanější problematiky. Lze však doufat, že nezůstane pouze u kroku prvního, ale že tento stručný studijní text u čtenářů vyvolá hlubší zájem o zmíněnou problematiku, která souvisí jak s oborem MV, tak i politologií či regionálním rozvojem.

V závěru budou vysvětleny zkratky užívané v samotném textu, které se většinou vztahují k problematice mezinárodních organizací, smluv, aliancí atp. S některými zkratkami se běžný čtenář setkává na stránkách denního tisku, nicméně některé nejsou běžně užívány či jsou užívány pouze v komunitě odborníků z MV. Tato stručná kniha vychází ve velké míře především z českých autorů, jež v oblasti MV, politologie či historie dlouhodobě publikují, pedagogicky i vědecky působí (jedná se mj. o V. Nálevku, M. Strmisku, Š. Waisovou, P. Pšeju, N. Hynka, P. Druláka, R. Drulákovou, P. Kratochvíla, J. Eichlera, M. Kořana, V. Beneše, M. Mareše, V. Havlíka, P. Fialu, M. Pitrovou, O. Krpce, O. Krejčího, P. Baršu, O. Císaře, P. Suchého, P. Zemana, M. Romancova, B. Plechanovovou, T. Šmída, Z. Kříže, F. Tesaře, ad.). Tato skutečnost svědčí o tom, že obor MV je v České republice již oborem etablovaným, institucionalizovaným a respektovaným. Dalšími zdroji jsou původní texty zahraničních autorů, případně jejich práce přeložené do češtiny v několika posledních letech. Kniha také navazuje na skripta Úvod do studia mezinárodních vztahů: vybraná témata vydaná na FRRMS Mendelovy univerzity.

Nezanedbatelným inspiračním zdrojem také byly diskuse se studenty Fakulty regionálního rozvoje a mezinárodních studií (dále jen FRRMS) Mendelovy univerzity v kurzu Mezinárodní vztahy a diskuse se studenty oboru Bezpečnostní a strategická studia na Fakultě sociálních studií Masarykovy univerzity.

Závěrem lze konstatovat, že problematika MV skýtá i prostor pro dezinterpretace a názorové (ideologické) střety, které vyplývají ze samotné podstaty popisované problematiky. Také této skutečnosti bychom si měli být vědomi. Problematika MV by měla být studována maximálně objektivně, nicméně s kritickým nadhledem.

Josef Smolík

2. Uvedení do problematiky oboru, výuka mezinárodních vztahů vČR, výzkumná pracoviště avztah kjiným oborům

Představení tématu

Tato kapitola se zaměří na základní představení oboru MV, na jednotlivá pedagogická ivědecká pracoviště. Dvě podkapitoly se věnují na dvě dynamicky se rozvíjející oblasti MV, bezpečnostní studia arozvojová studia.

Zpracování tématu

Správný student mezinárodních vztahů (dále jen MV) potřebuje mít znalosti mezinárodních dějin, práva, ekonomiky astejně tak izahraniční politiky amezinárodní politiky (Wilkinson 2007: 1).

Většinou jsou však MV pojímány jako součást politické vědy (politologie)[1]. Politická věda se jako samostatný obor sociálních věd začíná formovat přibližně otři dekády dříve, než vzniklo první pracoviště MV (1919)[2], ato vprůběhu osmdesátých let 19. století (první samostatná katedra politické vědy vznikla na Kolumbijské univerzitě vroce 1880). Podle rozlišení UNESCO zroku 1948 jsou mezinárodní vztahy, vedle politické teorie, vládnutí, politických institucí astran, skupin aveřejného mínění jednou ze čtyř základních kategorií, či lépe řečeno oborů politické vědy. Mezinárodní vztahy se pak podle zmíněné kategorizace UNESCO dále člení na mezinárodní politiku, mezinárodní organizace asprávu (administration) amezinárodní právo (Waisová 2009: 17).

Současný vztah mezi politologií aMV bychom mohli popsat jako rovnocenné partnerství, které zeslabuje či zesiluje vzávislosti na tematické oblasti, přičemž existují témata (např. analýza zahraniční politiky), jež stojí na rozmezí oborů anelze je výhradně označit ani jako politologická, ani jako mezinárodněvztahová (Waisová 2009: 18). Vminulosti diskuse probíhaly mezi těmi, kteří se domnívali, že MV jsou nedílnou součástí politologie, atěmi, kteří zastávali stanovisko, že oblast MV je autonomní vědou, respektive průsečíkem věd či vědou interdisciplinární, nezávislou na politologii. Obě extrémní pozice byly oslabovány od přelomu šedesátých asedmdesátých let 20. století, kdy se vrámci studia politických vztahů objevily globální statistické analýzy, nový institucionalismus, teorie komunikace (K. W. Deutsch), systémový přístup (D. Easton) ateorie závislosti, jejichž východiska sdílejí jak MV, tak politická věda (viz Cabadová, Waisová 2007: 385).

Přesná arespektovaná definice oboru MV neexistuje, stejně jako neexistuje soubor jednotlivých témat charakteristických pro obor MV.

Slovníková definice MV tvrdí, že oblastí zájmu obecně jsou vztahy ataké věda, která se jimi zabývá. Jedná se tedy o:

- • Souhrnný název pro komplex politických, diplomatických, právních, hospodářských, vojenských, kulturních adalších vztahů mezi státy askupinami, přičemž základními subjekty MV jsou státy[3], které vytvářejí různá seskupení aspojenectví. Vedle států hrají vMV určitou roli také mezinárodní anadnárodní organizace, ato jak vládního, tak inevládního charakteru. Význam mezinárodních organizací stoupá zvláště vposledních desetiletích vsouvislosti spokračující ekonomickou apolitickou integrací států. Mezinárodní vztahy se realizují především ve formě diplomatických, obchodních avojenských styků. Jejich rámec vymezuje zahraniční politika jednotlivých států.

- • Název vědní disciplíny, která se věnuje vztahům mezi státy. Je to transdisciplinární obor, jenž se zabývá uvedenými vztahy zhlediska politologického, právního, historického, ekonomického apod. (Žaloudek 1999: 260, srov. Evans, Newham 1998: 274–275).

Za jistý terminologický paradox lze považovat isamotný název oboru, který by se měl dle názvu věnovat vztahům mezi národy. Nicméně se jednalo (ajedná) především (ale nejenom pouze) ovztahy mezi národními státy. Přesto srozšiřováním agendy do popředí vystupují další jednotky spadající do oblasti MV. Jedná se především omezinárodní organizace, nevládní organizace, ale inadnárodní společnosti, jejichž ekonomický vliv je často srovnatelný se samotnými státy.

Dříve tato oblast byla pojímána jako mezinárodní politika. Mezinárodní politika se zabývala podstatně užší tematickou oblastí než dnešní MV. Jejím cílem bylo studovat zahraniční politiku států afaktory, které na ně působí, jako například diplomacii, propagandu, embargo nebo války. Mezinárodní politiku tedy definujeme jako sumu zahraničních politik astrategií jednotlivých států (Novotný 2010: 158).

Existuje teorie, která mezinárodní politiku chápe jako komplex zahraničních politik nejen jednotlivých států, ale stále více také nadnárodních organizací aseskupení. Celek mezinárodní politiky je výsledkem složitého vzájemného působení uvedených objektů (Žaloudek 1999: 257).

Obor MV se po staletí zabýval válečnickými astrategickými dovednostmi, aproto je podstatná iprovázanost MV sbezpečnostními astrategickými studiemi. Pro zjednodušení této problematiky lze základní náplň MV rozdělit přibližně do tří poměrně širokých oblastí: (1) mezinárodní politické vztahy, (2) mezinárodní ekonomické vztahy a(3) mezinárodní právo[4]. Mezinárodní právo je hledáním norem azvyklostí, které by určovaly ařídily vztahy mezi jednotlivými státy.

Mezinárodní právo se podle kontextu může vztahovat zvlášť, nebo vkombinaci kněkteré ze čtyř odlišných oblastí.

1. 1. Pozitivní mezinárodní právo je soubor určitých dohod (smluv, konvencí, deklarací, protokolů), které státy mezi sebou uzavřely ajimiž jsou na základě svého souhlasu vázány.

2. 2. Obyčejové mezinárodní právo je nepsaný souhrn zvykového chování zachovávaný na základě neformálního konsenzu.

3. 3. Principy mezinárodního práva jsou takové obecné principy – jako je například princip „lidskosti“ ve válečném právu, – jež jsou zachovávány jako základ obyčejového ipozitivního mezinárodního práva.

4. 4. Teorie mezinárodního práva je doménou skupiny vědců veřejného mezinárodního práva (jde oobdobu právní vědy vdomácím právu).

Ačkoli se dnes mezinárodní právo opírá ovšeobecný konsenzus národů po celém světě, lze říci, že je produktem západní kulturní zkušenosti ajejí reflexe (Johnson 2003a: 293–295).

Také lze konstatovat, že agenda MV není zcela statická. To samozřejmě souvisí sprvky, které spadají do agendy MV. Nejčastěji se vtéto souvislosti hovoří opostupném rozšiřování pojetí MV od úzkého, tradičně státocentrického pojetí MV jako diplomaticko-strategických vztahů států, směrem kinkluzivnímu, širokému pojetí, jež zahrnuje přeshraniční transakce jakéhokoliv druhu akde státy již nejsou jedinými aktéry. Původně se tedy MV, jak již výraz „mezinárodní“ napovídá, omezovaly na vztahy mezi státy, primárně pak vztahy diplomatické, vojenské astrategické (Druláková, Dubský, Knotková, Trávníčková 2008: 7).

Vrámci širší definice MV se již nesledují pouze diplomaticko-strategické vztahy mezi státy, ale veškeré, zejména společenské vztahy mezi jednotlivými aktéry, tj. vztahy vojenské, politické, hospodářské, sociální, kulturní, ekologické, vědecké atd. (Druláková, Dubský, Knotková, Trávníčková 2008: 7).

Jak tvrdí Hollis aSmith (2000: 27), MV se jako svébytný obor vynořily vdůsledku první světové války. Vpředchozích staletích MV porůznu spadaly do sféry působnosti práva, filozofie, historie ajiných disciplín, znichž každá měla svůj specifický pohled na svět. Odkaz těchto počátků přetrvává; atak nikdy nedošlo ke shodě vtakových věcech, jako je povaha mezinárodních záležitostí, správná metoda jejich studia či rozsah prvků, anebo které teorie, jež se mezinárodními záležitostmi zabývají, se musejí brát vúvahu. MV zahájily svou existenci (amnozí by řekli, že takové jsou stále) spíše jako obor interdisciplinární než jako samostatná vědní disciplína. Waisová (2009: 19) upozorňuje takéna procesy demokratizace azprůhlednění tvorby mezinárodní izahraniční politiky. Ke „zlidštění“ mezinárodní azahraniční politiky azvýšení zájmu otyto oblasti přispěl velkou měrou také rozvoj komunikačních prostředků amédií arůst gramotnosti.

Obor MV lze považovat za propojený ačerpající zjiných oborů či vědních disciplín (např. politologie, bezpečností studia, právo, psychologie, sociologie, filozofie, historie, demografie atp.) arovněž obsahují iněkteré subdisciplíny jako zahraničněpolitická analýza (foreign policy analysis), výzkum problematiky míru (peace research), strategická studia, studia konfliktu, geopolitika acelá řada dalších (ktomu srov. Waisová 2009, Eichler 2006a, Drulák 2003, 2011 ad.). Velmi rozsáhlým apředevším významným podoborem je také mezinárodní politická ekonomie (international political economy, IPE, blíže viz kapitola 12).

Vsoučasné době jsou jako podobory MV akceptovány například diplomatická studia, environmentální studia, feministická agenderová studia, analýza zahraniční politiky, (globální) rozvojová studia, lidská práva, mezinárodní právo, mezinárodní organizace, mezinárodní politická ekonomie, (mezinárodní) bezpečnostní studia, mírová studia ařešení konfliktů či mezinárodní politická sociologie (viz Waisová 2009: 17–18, Cabadová, Waisová 2007: 389). Vsouvislosti se zaměřením trendů vrámci MV budou vkapitolách 2.1 a2.2 popsány samostatně dva výrazné podobory, tj. bezpečnostní astrategická studia arozvojová studia.

Mezi nejvlivnější autory oboru MV patří John Vincent, Kenneth Waltz (nejcitovanější autor vůbec), Robert O. Keohane, Robert Gilpin, Bertrand Badie, John G. Ruggie, Hayward Alker, Nicholas G. Onuf, Alexander Wendt, Jean B. Elshtainová, R. B. J. Walker, James Der Derian (blíže viz Neumann, Waever 2005). Kvýznamným zahraničním pracovištím patří například:

Mezinárodní institut pro výzkum míru (The International Peace Research Insitute in Oslo; PRIO), který vydává Journal of Peace Research. Vroce 1964 vznikla vnizozemském Groningenu Mezinárodní asociace pro výzkum míru (International Peace Research Association). Vroce 1966 byl ve Švédsku založen Stockholmský mezinárodní institut pro výzkum míru (Stockholm International Peace Research Institut; SIPRI). SIPRI se stává jedním zprvních výzkumných ústavů, které vytvářejí komplexní soubory apřístupné databáze dat omezinárodních konfliktech, jejich příčinách, zbrojení aodzbrojení, národních bezpečnostních politikách atd. Tyto výzkumy pak publikuje vročence Yearbook of World Armaments and Disarmament (Waisová 2009: 47, srov. Eichler 2006a).

Jako další významná pracoviště lze uvést například International Institute for Strategic Studies (IISS), Copenhagen Peace Research Institute[5] (COPRI), Gosudarstvennyj Institut meždunarodnych otnošenij (GIMO) vMoskvě, Institut Francois des Relations Internationales (IFRI) vPaříži, Hesenská nadace pro výzkum míru akonfliktů (HSFK) atp. (srov. Eichler 2006a, Waisová 2003, 2009).

Jak se vyvíjel obor MV vČeskoslovensku ajaký je stav této vědní disciplíny vČeské republice (ČR)?

VČeskoslovensku se obor mezinárodních vztahů rozvíjel od počátku meziválečného období. Tento vývoj (podobně jako vývoj dalších sociálních ahumanitních věd) byl však na několik desetiletí narušen komunistickou nadvládou asovětskou politikou. Vývoj oboru MV tak můžeme, vsouladu spolitickým vývojem našeho státu, rozdělit do několika jasně časově vymezených období (viz Drulák 2002):

- • období meziválečného Československa (1918–1938/1939);

- • krátké období po druhé světové válce (1945–1948);

- • stalinistické období (1948 – druhá polovina padesátých let 20. století);

- • reformní období (konec padesátých let – konec šedesátých let);

- • normalizace astagnace (sedmdesátá aosmdesátá léta);

- • období rozvoje disciplíny po roce 1989 (Waisová 2009: 52, srov. Drulák 2002).

Krátce po osvobození vroce 1945 vzniká Vysoká škola politická asociální, ta byla zrušena po únoru 1948. Ve školním roce 1949/1950 vznikla pod kádrovým dohledem ÚV KSČ Vysoká škola politických ahospodářských věd (VŠPHV). Výsledky příležitostných výzkumných projektů vté době byly hodnoceny pouze zhlediska jejich politického významu vkontextu studené války, tj. především jako bezprostředně využitelné příspěvky kboji se západním imperialismem (blíže viz Drulák 2002: 44).

Významným milníkem byl rok 1957, kdy byl založen Ústav pro mezinárodní politiku aekonomii (ÚMPE) jako výzkumný ústav ministerstva zahraničních věcí. Podobné ústavy začaly vznikat ivdalších zemích východního bloku aMV se začaly prosazovat jako autonomní obor. Vrámci ÚMPE vzniklo první vědecké pracoviště, které se věnovalo otázkám mezinárodní politiky aekonomie. Výzkum MV vČeskoslovensku byl však na přelomu padesátých ašedesátých let nadále tematicky orientován podle diktátu apožadavků komunistické strany (Drulák 2002: 45).

Základním problémem komunistických systémů byla neschopnost sebereflexe, vyplývající zpřesvědčení, že pravda byla jednou provždy odhalena klasiky marxismu-leninismu. Reflexe apřípadné přehodnocení dogmatu se tak stávaly apriori nepravdivými aškodlivými (Drulák 2002: 42).

Vroce 1965 vznikla Česká společnost pro politické vědy,[6] která se ještě téhož roku stala členem Mezinárodní asociace pro politické vědy (IPSA). Vroce 1966 začal pod redakcí Jaroslava Šedivého vycházet čtvrtletník Mezinárodní vztahy (viz níže) (Waisová 2009: 33, Drulák 2002: 45).

Rozvoj MV jako oboru byl narušen rokem 1968 anáslednou normalizací. Vroce 1970 je ÚMPE zrušen amísto něj vzniká normalizovaný Ústav mezinárodních vztahů, což až do roku 1989 znamená konec pokusů osvobodný výzkum MV (srov. Drulák 2002).

Změnu podmínek pro studium arozvoj výzkumu voboru MV přinesl teprve rok 1989, který přinesl rozpad východního bloku azánik hegemonického diktátu Sovětského svazu. VČeskoslovensku anásledně vČeské republice se během devadesátých let postupně utvářely skupiny institucí acenter, které se zabývají výzkumem[7] MV. Na jedné straně jsou to instituce podporované afinancované státem, respektive zveřejných prostředků (např. Ústav mezinárodních vztahů, jenž je napojen na ministerstvo zahraničních věcí, či bývalý Ústav strategických studií, který fungoval pod Vojenskou akademií vBrně), na druhé straně jsou to instituce občanské společnosti financované zgrantů adarů (kupř. Mezinárodní politologický ústav vBrně, Asociace pro mezinárodní otázky, Centrum pro ekonomiku apolitiku, Institut pro evropskou politiku aekonomiku). Vedle institucí acenter pro studium MV se začaly na českých univerzitách objevovat katedry politologie amezinárodních vztahů. Mezi nejvýznamnější katedry patří bezpochyby katedra mezinárodních vztahů aevropských studií na Fakultě sociálních studií Masarykovy univerzity vBrně, katedra politologie aevropských studií na Filozofické fakultě Univerzity Palackého vOlomouci, Institut mezinárodních studií akatedra mezinárodních vztahů na Fakultě sociálních věd Univerzity Karlovy, Středisko mezinárodních studií Jana Masaryka na Fakultě mezinárodních vztahů Vysoké školy ekonomické vPraze akatedra politologie amezinárodních vztahů na Fakultě filozofické Západočeské univerzity vPlzni (Waisová 2009: 54, srov. Drulák 2008, Šanc 2009).

VČeské republice se vsoučasnosti výzkum avýuka mezinárodních vztahů rozvíjejí jak na úrovni samostatných kateder MV, tak ivrámci kateder politologie. Nicméně téměř všude je výzkum MV chápán jako multidisciplinární, čerpající inspiraci zrůzných oborů sociální věd arozšiřující dřívější úzké zaměření na otázky války amíru odalší aspekty mezinárodních vztahů (Drulák 2011: 356).

Jak již bylo výše zmíněno, česká politologická komunita vždy vnímala MV jako součást (či podobor) politické vědy (srov. Šanc 2009).

Nutné je také konstatovat, že velká část českých autorů abadatelů, kteří se věnují problematice MV (anejsou přímo absolventi oboru MV), jsou vzděláním politologové, případně historici.

Během relativně krátké historie politické vědy včeském prostředí jsme svědky „emancipačních tendencí“ MV, za které můžeme považovat vznik specializovaných pracovišť (často oddělením od pracoviště politologického) nebo samostatných studijních oborů (Šanc 2009: 20).

Tzv. vyčleněním nového pracoviště vznikla například Katedra mezinárodních vztahů aevropských studií na Fakultě sociálních studií MU. Vznik tohoto pracoviště zaštítil významný český politolog P. Fiala.

Katedra zajišťuje vsoučasnosti výuku několika studijních oborů – Mezinárodní vztahy (Bc., Mgr., Ph.D.), Evropská studia (Bc., Mgr., Ph.D.), včetně navazujícího magisterského oboru Mezinárodní vztahy aevropská studia ačtyřsemestrálního magisterského oboru vyučovaného vanglickém jazyce European Politics (Šanc 2009: 80).

Podobný vývoj byl patrný ina Institutu politologických studií Fakulty sociálních věd Univerzity Karlovy. Již vroce 1994 vznikl Institut mezinárodních studií (IMS), který se vpedagogické rovině zaměřil na mezinárodní teritoriální studia (viz Šanc 2009: 123). Vsoučasnosti Katedra politologie společně sKatedrou mezinárodních vztahů IPS zajišťují výuku bakalářského oboru Politologie amezinárodní vztahy, dvou navazujících magisterských oborů (Politologie aMezinárodní vztahy) advou oborů doktorských (Politologie aMezinárodní vztahy), dále navazujícího magisterského oboru Bezpečnostní studia anavazujícího magisterského oboru vyučovaného vangličtině International Economic and Political Studies (Šanc 2009: 129).

Na dalších pedagogických pracovištích je problematika politologie aMV zaštítěna jednou katedrou. Jedná se například oKatedru politologie aevropských studií FF Univerzity Palackého vOlomouci nebo oKatedru politologie amezinárodních vztahů FF Západočeské univerzity vPlzni (srov. Šanc 2009). Za jedno znejmladších pracovišť vČeské republice, které se zabývá problematikou MV, lze také považovat FRRMS, kde se realizuje bakalářské studium Regionálního rozvoje aMezinárodních teritoriálních studií amagisterské studium Mezinárodní rozvojová studia.

Problematika MV je rovněž vyučována na soukromých vysokých školách. Jako příklad lze uvést Vysokou školu evropských aregionálních studií vČeských Budějovicích, která má akreditováno bakalářské studium vprogramu Bezpečnostní právní činnost aMezinárodní teritoriální studia. Dalším pracovištěm je iCEVRO Institut, kde je realizován bakalářský studijní obor Politologie amezinárodní vztahy (blíže viz Šanc 2009: 168–169).

Kromě pedagogických pracovišť existují takévědecko-výzkumná pracoviště zaměřující se na problematiku MV. Nejprestižnějším pracovištěm je bezpochyby Ústav mezinárodních vztahů (ÚMV), který lze definovat jako veřejnou výzkumnou instituci zaměřující se na výzkum voblasti MV zahraničních věcí České republiky. Posláním ÚMV je především zajišťovat aktivity spojené svýzkumem oboru MV, usilovat ozvyšování kvality aprestiže české vědy, napomáhat při formulaci aprovádění zahraniční politiky České republiky azvyšovat povědomí oproblematice MV mezi odbornou alaickou veřejností. Khlavním aktivitám ÚMV patří základní aaplikovaný výzkum MV, publikační činnost (vydávání monografií, sborníků ačlánků), organizování workshopů, seminářů, konferencí, spolupráce svládními inevládními organizacemi aprovozování veřejné knihovny. Pro studenty ÚMV nabízí vzdělávací činnost ve formě stáží.

ÚMV také vydává tři periodika, která se problematice MV věnují na značně rozdílných úrovních. Prvním časopisem je měsíčník Mezinárodní politika (od roku 2013 vdatabázi Scopus), který je určen široké čtenářské veřejnosti. Tento měsíčník se věnuje především aktuálním zahraničněpolitickým otázkám, trendům atp. Taképroto Mezinárodní politika přináší především kratší články, glosy, polemické komentáře, případně jsou komentovány dokumenty vztahující se kproblematice MV. Další položkou jsou iodborné recenze vydaných knih. Odbornějšími ateoretičtějšími časopisy jsou Mezinárodní vztahy či Perspectives – Review of International Affairs (srov. Dočekalová, Švec akol. 2010: 28).

Kdalším časopisům stematikou MV patří například Politologický časopis, Politologická revue, Politics in Central Europe, Obrana astrategie (vdatabázi ERIH), Vojenské rozhledy či Bezpečnostní teorie apraxe (srov. Waisová 2009). Kdalším odborným časopisům patří ion-line periodikum Středoevropské politické studie (www.cepsr.com).

Waisová (2009: 23) správně upozorňuje takéna kulturní závislost oboru MV, což je reflexe skutečnosti, že jazykem MV amezinárodní politiky se stala angličtina. Vanglickém jazyce jsou publikovány hlavní odborné časopisy inejvýznamnější publikace, přičemž angličtina nezadržitelně proniká takédo terminologie MV (viz Waisová 2009: 23). Tato skutečnost může sehrávat svou roli ivpřípadě fenoménu „etnocentrismu“, kdy se část západních vědců vyjadřuje (ačiní závěry) ke kulturně odlišným oblastem, čímž mohou vznikat nejasnosti zhlediska popisované reality.[8]

Mezi nejstudovanější tematické oblasti patří, jako již tradičně, otázky války, míru abezpečnosti, ale také problematika zahraniční politiky, mezinárodních organizací, mezinárodních ekonomických vztahů, regionální integrace[9] amezinárodního práva (viz Drulák 2011).[10]

Samotnou kapitolou je imetodologie MV. Aniž bychom chtěli rozebírat konkrétní případy, lze konstatovat, že metodologické přístupy MV přebírají přístupy jiných sociálních věd. Za dva základní přístupy lze považovat kvantitativní akvalitativní přístupy. Vmezinárodních vztazích se uplatňují oba přístupy. Každá metodologie se opírá ourčité metody atechniky sběru avyhodnocování dat, knimž patří například strukturovaný rozhovor, neformální rozhovor, zúčastněné pozorování, analýza dokumentů či analýza komunikace. Kvalitativních metod jsou desítky ajejich představení přesahuje rámec výkladu (např. případová studie, diskurzivní analýza, zakotvená teorie atd.) (podrobněji ktomu viz Drulák akol. 2008).

Vtéto souvislosti se uvádějí istandardy použitelné při posuzování kvality interpretativního výzkumu. Jedná se zejména otriangulaci[11], sebereflexi výzkumníka, důvěryhodnost, poctivost arespekt ke zkoumaným subjektům (Drulák 2008: 26).

Ke kvantitativním přístupům patří sledování kauzality, statistické operace (např. korelační analýzy, lineární regrese, regresní analýza) atp. (více viz Hendl 2006, Drulák akol. 2008).

Závěrem lze konstatovat, že přístupů kvýzkumu reality vMV je více, což se odráží ivužívaných paradigmatech. MV jsou oborem, který rozhodně má co sdělit veřejnosti iv21. století.

Souhlasit lze sDrulákem (2009), že český obor MV dosáhl významných úspěchů apod heslem „návrat do Evropy“ se podařilo včeských podmínkách položit institucionální iintelektuální základ této disciplíny.

2.1 Bezpečnostní astrategická studia (BSS)

Mezi nejdynamičtěji se rozvíjející podobory MV vposledních letech patří ibezpečnostní astrategická [12] studia [13] (srov. Evans, Newham 1998: 496).

VMV je bezpečnost vymezována jako základní hodnota anejvyšší cíl každého státu či bezpečnostního společenství sdružujícího více států. Bezpečnost jako stav je nejčastěji vysvětlována jako nepřítomnost či neexistence ohrožení nejvyšších hodnot státu či společenství. Stát je bezpečný vtom případě, když je zajištěna obrana jeho území ahodnot, které se na něm nacházejí, fungování jeho institucí aochrana obyvatelstva. Pokud jde ostáty, hovoří se oobjektivním asubjektivním smyslu jejich bezpečnosti. První ztěchto případů znamená, že hodnoty, které sdílí společnost, nejsou vystaveny žádné přímé hrozbě. Asubjektivní smysl znamená, že neexistuje strach, že by se tyto sdílené hodnoty mohly stát předmětem útoku. Ztoho se pak odvozují základní otázky: jaká nebezpečí by mohla ohrozit bezpečnost státu ajeho přežití, jak by se mohla projevit, jak je třeba jim čelit. Úsilí každého státu ozajištění vlastní bezpečnosti se zaměřuje na tři hlavní cíle. Prvním cílem je eliminace možných hrozeb, ať už mají vojenský, nebo nevojenský charakter. Druhým je zajištění vnitřního pořádku asoudržnosti, která je tím pevnější, čím zřejmější je kolektivní charakter přijímaných rozhodnutí. Akonečně třetí cíl je spojen se zajištěním spravedlnosti abezpečnosti občanů. Také bezpečnost států může být vymezována negativně, nebo pozitivně. Podle negativního vymezení je bezpečnost stavem, za něhož stát není vystaven žádné přímé analéhavé hrozbě anejsou zpochybněny myšlenky, na kterých byl založen.

Opozitivním vymezení bezpečnosti států či bezpečnostních společenství lze hovořit vtom případě, když je zajištěna obrana jejich území ahodnot, které se na něm nacházejí, když mohou fungovat jejich instituce aje ochráněno jejich obyvatelstvo. Velmi důležitým prvkem bezpečnosti států jsou také myšlenky, na nichž byly založeny (Eichler 2006a: 8).

Agenda BSS se nejčastěji překrývá sMV, které často zkoumají fenomény, jako jsou válka (akonkrétní válečné konflikty), mírové procesy (především vrámci tzv. mírových studií, tj. Peace Research[14]), použití síly, mezinárodní konflikty (zajména vrámci výzkumu ařešení konfliktů, tj. Conflict Studies) arizika, smlouvy oodzbrojování (SALT, INF, START), etnické konflikty atp. Stejně tak lze konstatovat, že agenda BSS se stále rozšiřuje, což vede ktomu, že jsou zkoumány aanalyzovány itakové fenomény, jako je například organizovaný zločin, mezinárodní terorismus, nedostatek potravin, epidemie apandemie atp. (srov. Mareš, Zeman 2010, Hodač, Kotrba 2011, Brzezinski 2004).

Bezpečnostní studia můžeme chápat ve vztahu kMV jako jejich podobor, který využívá analytický rámec oboru, jeho základní terminologii[15] ametody (ktomu srov. Suchý 2003, Waisová 2003, Drulák 2008, Střítecký 2009).

BSS se rozvíjela především po druhé světové válce. VUSA avzápadní Evropě vznikala první odborná pracoviště, která se zabývala především agendou vztahu mezi Východem (reprezentovaným Varšavskou smlouvou) aZápadem (reprezentovaným NATO). Po celé období studené války se BSS zaměřovala především na vojenský rozměr bezpečnosti ana vojenské nástroje bezpečnostní politiky[16]. Po skončení studené války se BSS stále více soustřeďují na ekonomickou, ekologickou asociální bezpečnost. Staly se předmětem práce řady specializovaných pracovišť při NATO, ZEU (Ústav bezpečnostních studií vPaříži) apři ministerstvech obrany téměř všech členských států NATO (Eichler 2006a: 33, srov. Eichler 2009: 60).

Zvědeckého hlediska je fenomén bezpečnosti multidisciplinárním polem, které zrůzných aspektů zkoumá právní věda, kriminologie, sociologie, sociální psychologie[17], historie, správní věda ipolitologie.

Na tomto místě lze například uvést původně psychologický koncept „hierarchie bezpečnosti – analogie sMaslowem“. Americký psycholog Abraham Maslow, představitel humanistické školy, je autorem pro psychology známé teorie hierarchického uspořádání potřeb neboli jejich stupňovitého řazení od nejnižších až po nejvyšší (tzv. vrcholné potřeby nebo též metapotřeby). Podstatné přitom je, že jedinec dospívá kvyšším potřebám až tehdy, dosáhl-li během svého života uspokojení potřeb nižších (toto se však mění, je to dynamický proces). Neuspokojení níže stojící potřeby bezpečí jej natolik zaměstnává (trápí, zatěžuje), že se mu jaksi nedostává kapacit asil pozvednout se na vyšší úroveň. Něco takového však znamená vážnou újmu; jedinec je vurčitém smyslu slova jako osobnost poškozen, deformován (srov. Mareš, Zeman 2010: 15–16).

Na Maslowově konceptu nejsou pro nás podstatné odborné spory vpojmenování aupřesňování jednotlivých potřeb. Inspirativními jsou jeho základní paradigmata: Vyšší potřeby jako motivy činnosti vystupují teprve tehdy, když jsou alespoň relativně uspokojeny potřeby nižší (bazálnější). Je-li dosaženo určitého stupně potřeb, nastupuje zpravidla úsilí odosažení nejbližšího vyššího stupně. Necháme-li se vbezpečnostních studiích inspirovat Maslowovými koncepty, znamená to představit si analogický obrázek pyramidy, jejíž jednotlivá patra obsadí různé významy mnohovýznamového pojmu bezpečnost. Spodním patrem pyramidy budiž „tvrdá bezpečnost“. Tím je myšlena bezpečnost týkající se ohrožení (azáchrany) lidských životů, vážného poškození zdraví avážných škod na hmotném majetku veřejném isoukromém. Ohrožení, na jejichž významu se shodne více méně celá populace ana něž reaguje právní řád, ohrožení, jež se všeobecně pokládají za nejdůležitější aprimární akterá jistě „má hlídat stát“ (nikoli jen vojensky!). Následujícím patrem je „měkká bezpečnost“. Sem jsou kladeny například dopravní situace, sjízdnost silnic, lokálně propuknuvší infekční onemocnění atd. Zda má být výhradním hlídačem či garantem „měkké bezpečnosti“ stát, je do jisté míry sporné aje předmětem politického diskurzu (Mareš, Zeman 2010: 16).

Nejdůležitější na této modelové představě je to, co per analogiam sMaslowem každé použití znaku pyramidy znamená – jestliže nestojí tato základna (pokud není naplněna tato potřeba, jestliže není cosi základní), není možné stavět (žádat, zajišťovat) patro následující (Mareš, Zeman 2010: 17).

Nutné je také poznamenat, že základní termín, tj. bezpečnost, je vymezován většinou negativně, tzn. ve vztahu kneexistujícím hrozbám či rizikům. Odborný pojem bezpečnost se vztahuje především kabsencím hrozeb (podrobněji viz Eichler 2006a).

Pozitivní vymezení bezpečnosti se vždy vztahuje ke konkrétnímu předmětu, kvěci, člověku, obci, státu nebo bezpečnostnímu společenství. Nejbezpečnější je ten subjekt, který má zajištěno své přežití amožnosti dalšího rozvoje. Bezpečnost bývá často vysvětlována jako absence negativních stavů. To znamená, že bezpečný je ten subjekt, jenž je mimo dosah přímých analéhavých hrozeb, nebo je před možnými hrozbami spolehlivě chráněn (Eichler 2006a: 7).

Bezpečnost lze tedy charakterizovat jako stav, kdy se individua, skupiny astáty necítí ohrožené vážnými hrozbami, popřípadě se před nimi považují za účinně chráněné asvoji budoucnost mohou vytvářet podle vlastních představ. Stupeň bezpečnosti, popřípadě ohrožení závisí dalekosáhle na subjektivních pocitech, historických zkušenostech pojetí sama sebe avztahu kokolnímu prostředí. Tato skutečnost souvisí isadaptací člověka vprostředí. Iztoho důvodu se také bezpečnost člení na objektivní asubjektivní.

Objektivní bezpečnost je stav, kdy neexistuje jakékoliv reálné nebezpečí, hrozba, riziko.

Subjektivní bezpečnost je stav, kdy může existovat hrozba, ale subjekt (jedinec, skupina, stát) tento stav neprožívá acítí se bezpečně. Je zde patrná absence strachu znebezpečí – buď reálného, či nereálného (srov. Mareš, Zeman 2010).

Podstatný je iprvek relativity bezpečnosti, protože bezpečnost nemůže být nikdy absolutní, protože je přímo úměrná hrozbám arizikům. Na bezpečnost nelze nahlížet zkrajních poloh – tedy tak, zda je zajištěna úplně, nebo vůbec. Žádný stát nemůže dosáhnout stavu absolutního zajištění své bezpečnosti. Většinou je bezpečnost zajištěna více nebo méně. Ikdyž ji nelze nikdy exaktně změřit, aproto relevantní otázka nejčastěji zní, kolik bezpečnosti postačuje (Eichler 2006a: 8–9).

Pojem bezpečnost bývá doplňován různými adjektivy, která se vztahují především kcharakteru (původu):

- • hrozeb, které bezpečnost ohrožují;

- • objektů, jejichž bezpečnost má být chráněna;

- • opatření, nástrojů či institucí, které mají bezpečnost zajišťovat achránit.

Vymezovány jsou různé druhy bezpečnosti: vnitřní (tato bezpečnost je synonymem pro bezpečnost policejní), vnější (synonymum pro bezpečnost vojenskou), ekologická, sociální, hospodářská, mezinárodní atak dále (adjektiv je téměř nekonečno).

Dle počtu aktérů lze rozdělit bezpečnost na:

- • individuální;

- • skupinovou;

- • národní;

- • mezinárodní;

- • globální (srov. Mareš 2002, Škvrnda 2003).

Obecně se pojem bezpečnost užívá vrůzných oblastech, například psychologické, technické, sociokulturní apod. Vpolitické oblasti se užívá pro podmínky udržení stávajícího sociálního apolitického systému. Zajištění bezpečnosti je úkolem asoučasně legitimací státu. Bezpečnost národního státu je závislá jak na vnitřní sociální bezpečnosti, tak ina bezpečnosti vmezinárodním rámci, přičemž tyto „dvě dimenze“ bezpečnosti jsou na sobě rovněž závislé. Stát realizuje bezpečnostní politiku, která znamená soubor opatření orientovaných na cíl národní bezpečnosti. Zabezpečovány jsou především základní národní zájmy (hodnoty), jimiž většina států rozumí nezávislost národního státu (suverenitu či svrchovanost), teritoriální integritu apřežití vlastního obyvatelstva. Státy si však dle svého ideově-hodnotového zakotvení stanovují iurčité normy či hodnoty, které prosazují achrání. Vpřípadě demokratických zemí jsou tedy hájeny demokratické základy acharakter těchto států.

Vrámci vnější bezpečnostní politiky je třeba zabezpečit, aby státu ajeho společnosti nehrozilo nebezpečí od jiných států aspolečností. Úkolem státu je zde chránit vlastní společnost spomocí vojenských opatření (především výstavbou audržováním armády), vytvářením kolektivních bezpečnostních systémů (bilaterálními smlouvami, bezpečnostními organizacemi), vzájemnými akty důvěry (např. uznáním hranic) aspoluprací rozličného druhu (voblasti hospodářství, kultury apod.) (Mareš 2002).

Na bezpečnostní problematiku lze také nahlížet prizmatem jednotlivých dimenzí. Ztoho důvodu je kromě klasické vojenské bezpečnosti uvažováno iopolitické, ekonomické, sociální, ekologické bezpečnosti (srov. Eichler 2006a), což vyplývá zdebaty mezi tzv. úzkým (tradicionalistickým) aširokým pojetím BSS (srov. Mareš 2002). Tradicionalistická obhajoba na sebe vzala podobu opakování konvenčních argumentů opřetrvávajícím primátu vojenské bezpečnosti, přičemž většina tradicionalistů zdůrazňuje význam vojenského konfliktu jako analytického klíče kchápání bezpečnosti ajsou zároveň připraveni ustoupit ze svých „státocentrických“ (state centrism) pozic. Široké pojetí BSS hrozby azranitelnosti spatřuje nejenom ve vojenské oblasti, ale ivjiných hrozbách arizicích (pandemie, environmentální problematika atd.) (srov. Mareš 2002, Waisová 2003, Eichler 2006a).

Periodizace vývoje bezpečnostních studií se člení do šesti období:

1. 1. meziválečné období;[18]

2. 2. padesátá léta 20. století;

3. 3. období let 1955–1965;

4. 4. období let 1965–1980;

5. 5. období let 1980–1989/1990;

6. 6. období po skončení bipolární konfrontace (srov. Waisová 2009).

Vsoučasnosti je možné uvažovat ioobdobí sedmém, které nastalo po 11. září 2001 akteré lze charakterizovat jako období tzv. asymetrických konfliktů (srov. Mareš 2005, Pikna 2002). Předpokládat lze ivětší důraz na bezpečnostní hrozby vztahující se ksíti internet (tj. kyberterorismus).

Srozšířením agendy bezpečnostních studií souvisí také nástup nejnovějšího proudu bezpečnostních studií, jímž jsou kritická bezpečnostní studia. Pod tímto názvem se skrývá celá řada přístupů, jež se vposledních letech etablovaly vteoriích MV. Vužším pojetí se jedná opřístupy založené na sociální filozofii frankfurtské školy, vširším aběžnějším pojetí pak lze mluvit ovšech přístupech, které vystupují proti metateoretickým základům tradičních teorií bezpečnostních studií (Střítecký 2009a: 37).

Bezpečnostní výzkum se zaměřuje na studium příčin ozbrojených konfliktů amožnosti jejich řešení. Výzkum zahraniční politiky zkoumá zejména instituce její tvorby, rozhodovací procesy avlivy domácího prostředí (média, veřejné mínění, nátlakové skupiny, politický systém, ekonomickou vyspělost atd.) (podrobněji viz Drulák 2011).

Především po 11. září 2001 na mnoha akademických pracovištích (nejenom vČR) vznikla myšlenka vyučovat obor BSS, který by reflektoval mnohé změny voblasti mezinárodní avnitrostátní bezpečnosti (Smolík, Tvrdá 2012). Stejně jako vzahraničí se koncept bezpečnosti posunul od tradiční vojenské bezpečnosti ikjiným formám (společenské, ekologické, ekonomické). Stejně tak došlo kposunu aktérů bezpečnosti, tj. od států klidské[19], individuální bezpečnosti (podrobněji viz Smolík, Tvrdá 2012, srov. Hynek 2009).

Vsoučasnosti se obor BSS vyučuje například na Fakultě sociálních studií Masarykovy univerzity, Fakultě sociálních věd Univerzity Karlovy, Policejní akademii ČR, Univerzitě Jana Amose Komenského, Metropolitní univerzitě Praha či na vysoké škole CEVRO institutu.

2.2 Rozvojová studia

Již vminulosti se do popředí dostával ipodobor MV, který lze označit jako rozvojová studia (development studies). Takétento podobor reagoval zejména na vývoj voblasti MV, především však na rozdílný vývoj mezi bohatými achudými zeměmi, ale ina vznik nových států aproces de/kolonizace.

Rozvojová studia jsou interdisciplinárním společenskovědním oborem, který se zaměřuje na společenské problémy vrozvojových zemích. Zájem oekonomický asociální rozvoj je však do značné míry zobecnitelný apřirozeně přesahuje rámec rozvojových zemí. Vzestup rozvojových studií nastal po druhé světové válce vsouvislosti se studiem ekonomického růstu aspolečenskými změnami vnově dekolonizovaných státech. Kontext studené války, jejíž přímé střety se odehrávaly především ve třetím světě, však přirozeně přinesl iznačný zájem osměřování těchto států (Střítecký 2009f, Nálevka 2000b).

Zvláště významným časovým úsekem, který odstartoval dodnes stále vzrůstající zájem otzv. ne-moderní společnosti ajejich politickou sféru, se stal přelom padesátých ašedesátých let 20. století, kdy se na mezinárodní politické scéně objevilo značné množství nových autonomních (resp. autonomně se tvářících aodborníky rovněž za autonomní pokládaných) subjektů, tedy státní formou definovaných celků, které získaly formální nezávislost na bývalých koloniálních mocnostech. Právě tyto společnosti, do té doby zapojené do mezinárodního vývoje pouze jako podřízené subjekty, začaly přitahovat pozornost nejen specialistů (etnografů, etnologů, antropologů), ale ipolitologů asociologů. Vpadesátých ašedesátých letech se tak objevily první zásadnější studie, jejichž hlavním cílem bylo zmapovat charakter „nezápadních“ společností ajejich historický vývoj akonfrontovat ho svývojem tzv. vyspělejších společností evropského aseveroamerického kontinentu (Říchová 2005: 15, srov. Střítecký 2009f).

1. 1. podpora rozvoje zemím Jihu vrámci Organizace spojených národů (OSN) adalších mezinárodních organizací či programů zkrachovala (krize zadluženosti) arozdíly mezi rozvíjejícími se anerozvinutými státy se prohlubovaly;

2. 2. normativní charakter rozvojových studií nebyl sto vzdorovat kritice postmodernistů vsociálních vědách ahlavní výzkumný záměr rozvojových studií – nerovný přístup kmoci azdrojům akvalita lidské existence – byl nahrazen tématem socioekonomické diverzity, která poukazovala mimo jiné na rozdílné chápání rozvoje zeměmi Západu aostatními částmi světa;

3. 3. rozvojová studia se musela vyrovnat srůstem globalizace.

Shrnující závěr

- • Jakými tématy se zabývají mezinárodní vztahy?

- • Jakým tématům se věnují bezpečnostní astrategická studia?

- • Kdy vznikla rozvojová studia? Sjakými procesy tento vznik souvisel?

Table of Contents

1. Předmluva

2. Uvedení do problematiky oboru, výuka mezinárodních vztahů v ČR, výzkumná pracoviště a vztah k jiným oborům