Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

doc. PhDr. Dana Knotová, Ph.D.

ŠKOLNÍ PORADENSTVÍ

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Vydala Grada Publishing, a.s.

U Průhonu 22, 170 00 Praha 7

tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400

www.grada.cz

jako svou 5406. publikaci

Recenzoval:
prof. PhDr. Kohoutek Rudolf, CSc.

Odpovědná redaktorka Mgr. Hana Vařáková

Sazba a zlom Radek Vokál

Návrh a zpracování obálky Antonín Plicka

Počet stran 264

Vydání 1., 2014

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a. s.

© Grada Publishing, a. s., 2014

Cover Photo © fotobanka Allphoto

ISBN 978-80-247-4502-2

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

E-knihu ve formátu EPUB vytvořil Radek Vokál.

ISBN 978-80-247-8949-1 (ve formátu PDF)

ISBN 978-80-247-8950-7 (ve formátu EPUB)

Úvod

Po dlouhou dobu bylo poskytování poradenských služeb ve školách považováno v rámci českého školství za méně významné. I když se poradenství ve školách rozvíjelo od padesátých let 20. století, služby, které zpočátku nabízelo, byly do značné míry redukovány na poradenství při volbě povolání. Od roku 1962 byly poradenské služby postupně profilovány v souladu s tehdejšími politicko-ekonomickými představami v rámci výchovného poradenství. Na školách byl ustaven výchovný poradce, v jehož náplni práce byla zejména péče o problémové a talentované žáky a také pomoc žákům při volbě povolání. Vzniklo postgraduální studium pro výchovné poradce na Karlově univerzitě v Praze a Univerzitě J. E. Purkyně v Brně (nyní Masarykova univerzita). Poradenské služby ve školství (školským a mimoškolským institucím a rodinám) začala poskytovat též síť krajských pedagogicko-psychologických poraden. Poradny rozvíjely diagnostické a nápravné metody, zabývaly se prevencí poruch chování a profesní orientací. Další vývoj výchovného poradenství koncepčně ovlivnila v následujících více než dvaceti letech M. Klímová. V sedmdesátých a osmdesátých letech byla rozšířena síť pedagogicko-psychologických poraden do okresních měst a nově byla zvýrazněna role výchovných poradců na středních odborných školách a učilištích. Tato koncepce a zaměření poradenských služeb přetrvávaly do poloviny devadesátých let 20. století.

Situace se postupně změnila v souvislosti se společenskou, politickou a ekonomickou transformací české společnosti a tím i změnou požadavků kladených na školu jako na jednoho z centrálních aktérů výchovy a vzdělávání. V uplynulých dvou dekádách začaly být školy vnímány jako partneři rodičů a dalších veřejných institucí spolupodílejících se na výchovně-vzdělávacím procesu. Objevily se snahy posílit roli škol v oblasti poradenských služeb v souvislosti s koncepčními a kurikulárními změnami v českém školství. Mnohé tyto snahy a změny inicioval Institut pedagogicko-psychologického poradenství. Následné legislativní změny v roce 2005 umožnily vytvořit a rozšířit poradenské týmy na školách, postupně začala vznikat školní poradenská pracoviště.

Právě činnost školních poradenských pracovišť nás přivedla k myšlence připravit publikaci, v níž by zejména pracovníci, kteří poskytují poradenské služby ve školách, mohli nalézt informace, praktické rady a doporučení.

Tým spoluautorek, jež působí v akademické sféře i v každodenní praxi škol, tedy předkládá publikaci, která shrnuje dosavadní poznatky a nabízí (zejména v přílohách) praktické ukázky mnoha činností týkajících se školního poradenského pracoviště. Budeme rády, když publikace bude sloužit také jako studijní pomůcka zejména studentům pedagogických oborů. Doufáme, že naše publikace se alespoň částečně stane zdrojem podpory existence a práce školních poradenských pracovišť.

Za tým spoluautorek Dana Knotová

1. Poradenské služby v českém školství

Dana Knotová

Poradenské služby v českém školství jsou poskytovány ve školách a školských poradenských zařízeních. Poradenské služby ve školství patří do gesce Ministerstva školství, mládeže a tělovýchovy ČR. Jejich současná koncepce je realizována od roku 2005. Koncepce je postavena na spolupráci a činnosti školního poradenského pracoviště a školských poradenských pracovišť. Tento typ poradenských služeb je orientován na děti, žáky a studenty, nabízí také odbornou pomoc rodičům (nebo zákonným zástupcům), školám a školským zařízením.

Poradenské služby jsou poskytovány na základě zákona č. 561/2004 Sb., o předškolním, základním, středním, vyšším odborném a jiném vzdělávání (školský zákon). Tento zákon je obecným právním východiskem, základním právním předpisem zaměřeným na výkon poradenských služeb ve školách a školských zařízeních je vyhláška č. 116/ 2011 Sb. (novela vyhlášky č. 72/ 2005 Sb.), o poskytování poradenských služeb ve školách a školských zařízeních.

1.1 Rozvoj poradenských služeb (ve školství) od roku 1948 po současnost

Jako u mnoha jiných společenskovědních aktivit se neblahý vliv politických událostí v Československu projevil také v poradenství. Po roce 1948 se očekávalo, že změna společensko-politického systému zamezí sociálním a výchovným problémům, a proto poradenských služeb nebude třeba. Trvalo několik let, než se začaly reálněji posuzovat možnosti a jejich skutečná potřeba. Ve druhé polovině padesátých let vznikla dětská psychologická poradna – první česká poradna byla založena v Brně v roce 19581. Spolupracovala s učiteli, lékaři, byla též výukovým pracovištěm filozofické fakulty brněnské univerzity. Postupně se poradny zaměřily na problémovou mládež a výchovu k volbě povolání samozřejmě v souladu s tehdejšími preferovanými politicko-ekonomickými představami.

V tomto období začali ve školách působit vyškolení učitelé jako poradci pro volbu povolání. První učitelé-poradci byli vyškoleni v letech 1959–1961. Počet poraden rostl a v roce 1962 byl vysloven požadavek vybudovat výchovné poradenství. Směrnicí ministerstva školství a kultury (č. j. 1868/62/I/2) bylo uloženo zřídit na základních školách funkci výchovného poradce. Jeho úkolem bylo pracovat se žáky talentovanými, péče o problémové žáky a volba povolání. Od roku 1964 začalo vycházet periodikum Výchovný poradce, jež dlouhá léta vedla M. Klímová, která koncepčně ovlivnila vývoj výchovného poradenství v následujících více než dvaceti letech. V roce 1965 bylo otevřeno postgraduální studium pro výchovné poradce na Karlově univerzitě v Praze a Univerzitě J. E. Purkyně v Brně (nyní Masarykova univerzita). V roce 1967 se nařízením ministerstva školství začala zřizovat síť krajských pedagogicko-psychologických poraden, vznikla první poradna tohoto typu v Praze. Poradny poskytovaly služby školským a mimoškolským výchovným institucím a rodinám (Kohoutek, 1999).

K výrazným osobnostem, jež ovlivnily vývoj poradenství v těchto letech, patřili (kromě již zmíněné M. Klímové) také J. Koščo, O. Blaškovič, V. Hrabal a B. Bárta2.

V roce 1978 se sítě poraden rozšířily i do tehdejších okresních měst. V souvislosti s novým školským zákonem v roce 1980 byla také nově posílena role výchovných poradců na středních odborných školách a učilištích. Místo termínu pedagogicko-psychologické poradenství převážilo užívání pojmu výchovné poradenství. Na ministerstvu školství byla zřízena Metodická rada pro výchovné poradenství a Koordinační sbor. Vědecko-výzkumným centrem se stal Ústav sociálního výzkumu mládeže a výchovného poradenství při Pedagogické fakultě Univerzity Karlovy v Praze3 (Klímová, 1987).

Po roce 1990 přetrvávala tato koncepce poradenských služeb do poloviny devadesátých let. Výraznou změnu přineslo až založení Institutu pedagogicko-psychologického poradenství (dále IPPP) v roce 1994.

1.1.1 Institut pedagogicko-psychologického poradenství

Zřizovatelem IPPP bylo Ministerstvo školství, mládeže a tělovýchovy ČR. Činnost byla od počátku zaměřena na poskytování služeb a metodických rad v oblasti pedagogicko- psychologické, speciálněpedagogické a volby vzdělávací dráhy. V souvislosti s koncepčními a legislativními změnami týkajícími se poradenských služeb ve školství byla činnost IPPP v roce 2007 rozšířena a stal se koordinačním, koncepčním, centrálním metodickým, vzdělávacím i informačním pracovištěm. Do jeho činnosti patřilo také vydávání publikací, vytváření analýz a realizace či podpora výzkumů v oblasti poskytování poradenských služeb ve školství. IPPP patřil rovněž k navrhovatelům a úspěšným řešitelům významných projektů, jež napomohly zvýšit kvalitu poradenských služeb ve školství. V souvislosti s koncepčními a organizačními změnami na Ministerstvu školství, mládeže a tělovýchovy ČR byla činnost IPPP na konci roku 2011 převedena pod nově vzniklou instituci Národní ústav pro vzdělávání, který sloučil jak IPPP, tak Národní ústav odborného vzdělávání i Výzkumný ústav pedagogický.

Poskytování poradenských služeb ve školství se v České republice postupně rozšiřovalo, vznikla nová zařízení a instituce, zejména musíme zmínit speciálněpedagogická centra a střediska výchovné péče. V roce 1998 bylo poskytování poradenských služeb ošetřeno metodickým listem Ministerstva školství, mládeže a tělovýchovy ČR. Ke hlavním koncepčním změnám patřila snaha rozšířit poradenské služby na školách, návrhy směřovaly ke školním psychologům a následně speciálním pedagogům. Poprvé se záměrem vstupu školních psychologů do škol přišel Národní program rozvoje vzdělání v České republice (tzv. Bílá kniha) v roce 2001. Již tehdy byly vymezeny rámcové podmínky pro činnost těchto odborníků ve školách. V roce 2005 vyhláškou č. 72/ 2005 Sb., o poskytování poradenských služeb ve školách a školských zařízeních, vstoupila v platnost nová podoba poskytování poradenských služeb ve školství, vznikla současná síť školních a školských poradenských pracovišť.

Současnou podobu a rozvoj poradenských služeb ve školství významně podpořily různé projekty. K těm nejvýraznějším patřily projekty podporované Evropským sociálním fondem.

1.1.2 Vybrané projekty k podpoře poradenských služeb ve školství

Mezi významné projekty patří tzv. projekty s názvem Vzdělávání – informace – poradenství, tzv. VIP. V letech 2005–2008 byl IPPP ve spolupráci s Národním ústavem odborného vzdělávání (dále NÚOV) realizován první projekt „Rozvoj a zdokonalení integrovaného diagnostického, informačního a poradenského systému v oblasti vzdělávání a volby povolání“, zkráceně označovaný jako „VIP-Kariéra“. IPPP se v rámci projektu zabýval vytvářením a činností školních poradenských pracovišť, vzděláváním výchovných poradců ze škol zapojených do projektu. NÚOV vytvořil Informační systém uplatnění absolventů škol s multimediálním průvodcem usnadňujícím orientaci ve vzdělávacím systému a ve světě práce4 a také e-learningové vzdělávání pedagogů. Projekt umožnil finančně zabezpečit činnost školních psychologů a školních speciálních pedagogů na vybraných školách. Úspěšný průběh projektu dokládají dostupná data: školní psychologové a školní speciální pedagogové pracovali na 102 školách, pečovali o zhruba 28 tisíc žáků, podpořili celkem 400 724 žáků (opakované návštěvy), 49 107 rodičů a 99 895 učitelů (Tisková zpráva, 2008).

Na tento projekt navázal další s názvem „Rozvoj školních poradenských pracovišť (vzdělávání – informace – poradenství)“, zkráceně „RŠPP-VIP II“. Projekt byl realizován IPPP v letech 2009–2011, partnerem bylo Ministerstvo školství, mládeže a tělovýchovy ČR. Výsledkem projektu bylo navržení změn ve stávajícím systému školních a školských poradenských služeb (např. návrh na doplnění týmu školního poradenského pracoviště o asistenta pedagoga a sociálního pedagoga, návrh na školního psychologa nebo školního speciálního pedagoga u škol s více než 350 žáky), návrh na zpracování školního programu pedagogicko-psychologického poradenství, doporučeno bylo provádět evaluaci preventivních programů, vytvořit krizové plány pro všechny typy rizikového chování jako součást minimálních preventivních programů. Navržen byl rovněž systém kariérového růstu školních psychologů a školních speciálních pedagogů v návaznosti na různé formy vzdělávání, v rámci projektu vznikla také poradenská linka pro pedagogy. Realizace návrhů však nebyla zcela naplněna, zřejmě i kvůli koncepčním a organizačním změnám na ministerstvu školství.

Od roku 2012 (do roku 2015) je realizován nový projekt „Rozvoj a metodická podpora poradenských služeb“, zkráceně nazývaný „RAMPS-VIP III“. Tento projekt po výše zmíněných organizačních změnách nyní realizuje Národní ústav pro vzdělávání, partnerem je ministerstvo školství. Projekt je zaměřen na zvýšení kvality poskytovaných služeb ve školách a školských poradenských zařízeních, jež jsou poskytovány školními psychology, školními speciálními pedagogy, metodiky pro školní poradenská pracoviště a dalšími odbornými pracovníky. Ve vybraných školách a školských poradenských zařízeních bude školním psychologům a speciálním pedagogům poskytována metodická podpora a několikastupňové odborné vzdělávání. Školám, které nemají školního psychologa a speciálního pedagoga, bude zajištěna metodická podpora a pomoc prostřednictvím středisek výchovné péče. Předpokládá se, že vznikne síť metodické a supervizní podpory, propojení školních a školských poradenských služeb v oblasti metodického vedení, cílem je také rozšíření poradenských služeb pro žáky s poruchami chování prostřednictvím středisek výchovné péče, dále vypracování návrhů na legislativní změny v systému poradenských služeb školního a školského poradenství.

Projekty mimo jiné potvrdily důležitost existence školních poradenských pracovišť, významně zlepšily podmínky pro jejich činnost, poukázaly na významnou roli výchovných poradců, školních psychologů a speciálních pedagogů ve školách zejména při práci s dětmi s poruchami chování, se sociálně znevýhodněnými, nadanými i s dětmi s neprospěchem a rovněž u dětí-cizinců, významný je i jejich podíl při práci s rodiči. O udržitelnosti projektů se však vedou diskuse.

V současné době je realizován (zahájen v roce 2010) projekt také podpořený Evropským sociálním fondem s názvem „Kariérové poradenství v podmínkách kurikulární reformy“ (zkráceně „VIP Kariéra II – KP“), který má úzké vazby na výše v textu zmíněné projekty VIP. Řešitelem tohoto projektu je rovněž Národní ústav pro vzdělávání. Hlavním cílem projektu je rozšíření, racionalizace a zkvalitnění informační, vzdělávací a metodické podpory kariérového poradenství a vzdělávání ve školách a vytvoření vazby na služby celoživotního poradenství. V rámci projektu se připravuje rozvoj integrovaného systému kariérového poradenství, návrh systému informačně-poradenských služeb pro oblast počátečního vzdělávání, návaznost poradenských služeb v rezortu školství a v rezortu zaměstnanosti s poskytováním informačně-poradenských služeb. Projekt deklaruje podporu znevýhodněných a prevenci předčasných odchodů ze vzdělávání, rozvoj informačního systému integrujícího informace z oblasti vzdělávání a trhu práce a také nabídku vzdělávání informačního poradenského pracoviště pro zájemce z řad pedagogických a poradenských pracovníků.

Současná podoba poradenských služeb ve školství byla utvářena v devadesátých letech. Postupně vznikala koncepce, která je postavena na činnosti výchovného poradce a školního metodika prevence, nově na existenci školního poradenského pracoviště a jeho spolupráci se školskými poradenskými pracovišti (pedagogicko-psychologickými poradnami a speciálněpedagogickými centry). Poradenské služby ve školství jsou poskytovány na základě školského zákona (zákon č. 561/2004 Sb.) a Vvyhlášky č. 116/2011 Sb., o poskytování poradenských služeb ve školách a školských zařízeních (novela vyhlášky č. 72/2005 Sb.), dále vyhlášky č. 147/2011 Sb., o vzdělávání dětí, žáků a studentů se speciálními vzdělávacími potřebami a dětí, žáků a studentů mimořádně nadaných (novela vyhlášky č. 73/2005 Sb).

1.1.3 Seznam důležitých právních předpisů vztahujících se k poskytování poradenských služeb ve školství

zákon č. 561/2004 Sb., o předškolním, základním, středním, vyšším odborném a jiném vzdělávání (školský zákon);

zákon č. 198/2012 Sb, kterým se mění zákon č. 563/2004 Sb., o pedagogických pracovnících;

zákon č. 359/1999 Sb., o sociálně-právní ochraně dětí;

zákon č. 218/2003 Sb., o odpovědnosti mládeže za protiprávní činy a o soudnictví ve věcech mládeže;

zákon č. 101/2000 Sb., o ochraně osobních údajů;

zákon č. 40/2009 Sb., trestní zákon;

zákon č. 40/1964 Sb., občanský zákoník;

vyhláška č. 116/2011 Sb., kterou se mění vyhláška č. 72/2005 Sb., o poskytování poradenských služeb ve školách a školských zařízeních;

vyhláška č. 147/2011 Sb., kterou se mění vyhláška č. 73/2005 Sb., o vzdělávání dětí, žáků a studentů se speciálními vzdělávacími potřebami a dětí, žáků a studentů mimořádně nadaných;

metodický pokyn č. j. 20 006/2007-51, k primární prevenci sociálně patologických jevů u dětí a mládeže ve školách a školských zařízeních;

metodický pokyn č. j. 25 884/2003-24, o spolupráci předškolních zařízení, škol a školských zařízení s Policií ČR při prevenci a při vyšetřování kriminality dětí a mládeže a kriminality na dětech a mládeži páchané;

metodický pokyn č. j. 24 246/2008-6, k prevenci a řešení šikanování mezi žáky škol a školských zařízení;

metodický pokyn č. j. 10 194/2005-14, k jednotnému postupu při uvolňování a omlouvání žáků z vyučování, prevenci a postihu záškoláctví;

metodický list k poskytování poradenských služeb na školách a školských zařízeních č. j. 13 409/98-24;

nařízení vlády ČR č. 75/2005 Sb., o stanovení rozsahu přímé vyučovací, přímé výchovné, přímé speciálněpedagogické a přímé pedagogicko-psychologické činnosti pedagogických pracovníků.

1.2 Poradenské služby ve škole (školní poradenské pracoviště)

Přímo ve školách poradenské služby zajišťuje výchovný poradce a školní metodik prevence, může být zřízeno školní poradenské pracoviště, pak jej tvoří tým spolupracovníků složený z výchovného poradce, školního metodika prevence, případně školního speciálního pedagoga či školního psychologa. Do týmu mohou být v závislosti na konkrétních podmínkách škol přizváni třídní učitelé a také učitelé tzv. výchov (občanské, rodinné apod.). Za poskytování poradenských služeb je zodpovědný ředitel školy (nebo jím pověřený pracovník). Služby jsou bezplatné, jejich zaměření je na primární prevenci sociálně patologických jevů a prevenci školní neúspěšnosti, informační a poradenskou podporu jak při volbě vzdělávací dráhy, tak volbě profesního uplatnění, při integraci a inkluzi, péči o nadané a dlouhodobě neprospívající, ale mimo jiné též na metodickou činnost směrovanou k pedagogům škol.

Ve školách jsou poskytovány poradenské služby, které jsou součástí různých druhů poradenství. Vymezování pojetí a činností jednotlivých druhů poradenství se v dostupných zdrojích (např. Hřebíček, 1997; Kohoutek, 1999; Národní program, 2001; Výchovné poradenství, 2009) často překrývá, jednotlivé definice mají podobu velmi obecných vymezení, nebo je naopak tvoří konkrétní popis obdobných činností. Poradenské aktivity zahrnované do jednotlivých vymezení jsou v podstatě komplementární. Poradenské služby ve školství z tradičně uváděných druhů poradenství se obvykle realizují v pedagogicko-psychologickém poradenství, výchovném poradenství, kariérovém poradenství a speciálněpedagogickém poradenství.

Jak již bylo uvedeno výše, vymezení jednotlivých druhů poradenství v českých odborných zdrojích je velmi neostré, v podstatě nepřehledné. Dostupné definice se zabývají především tím, co tvoří jejich obsah (tedy vlastně poskytují popis činností), nebo se zaměřují na uspořádání systému institucí a náplň jednotlivých profesí, jež v daném systému poradenské služby nabízejí. Do konkrétních definic se nepochybně promítá také profesní profilace jejich autorů. Nesmíme opomenout též zahraniční vlivy, v řadě zemí je situace stejně nepřehledná a terminologie různorodá.5 Pro ilustraci výše uvedeného vybíráme některá vymezení.

Různá pojetí pedagogicko-psychologického poradenství zdůrazňují psychologickou složku poradenství. Dlouhodobě se vedly diskuse o užívání tohoto pojmu. „Pedagogicko-psychologické poradenství představuje službu již s padesátiletou tradicí. Je dobře zakotveno v českém školském systému. Dochází k jeho trvalému posilování a rozvíjení a posilování jeho služeb.“ (Výchovné poradenství, 2009, s. 55) Poskytuje odbornou konzultační a poradenskou činnost, je orientováno na poskytování podpory při řešení obtížných výchovných a vzdělávacích situací, provádí diagnostiku, nápravnou péči, preventivní a koordinační aktivity, poskytuje metodickou podporu výchovným poradcům a učitelům. R. Kohoutek (1999, s. 13) uvádí: „Problémové okruhy, kterými se poradensky zaměřená pedagogicko-psychologická pracoviště od počátku svého vývoje zabývala, můžeme rozdělit na čtyři skupiny: psychodidaktické problémy, psychosociální maladaptace, problémy psychosociálních vztahů a problémy výchovy k povolání a studiu a výběru povolání a studia.“

Výchovné poradenství je v terminologii dlouhodobě zakotveno na základě koncepčních návrhů M. Klímové zejména v sedmdesátých a osmdesátých letech 20. století. Prosazovala takové pojetí poradenství, v němž byl zdůrazněn pedagogický aspekt. „Výchovné poradenství má sloužit výchově, tvoří pomoc při řešení výukových a výchovných problémů dětí předškolních zařízení i žáků základních a středních škol, škol pro mládež vyžadujících zvláštní péči a školských zařízení“ (Klímová, 1987, s. 29). V současné době je výchovné poradenství spojeno s činností výchovných poradců přímo ve školách. K činnostem výchovného poradce patří: „poradenské činnosti, tj. kariérové poradenství, poradenství žákům s výukovými obtížemi, poradenství a péče o žáky se speciálními vzdělávacími potřebami, poradenství zákonným zástupcům těchto žáků, poradenství žákům z jiných kultur a z cizojazyčného prostředí. Metodické činnosti, které obnášejí zprostředkování dalšího vzdělávání pedagogických pracovníků školy, předávání veškerých důležitých informací týkajících se nových metodických postupů pedagogické diagnostiky a intervence. Do této oblasti spadá také veškerá evidence práce se žáky a shromažďování odborných zpráv z vyšetření žáků a další související dokumentace.“ (Výchovné poradenství, 2009, s. 29)

Kariérové poradenství je nyní velmi akcentované, i když legislativně není ve školských poradenských službách dostatečně ukotveno. Je charakterizováno jako „komplementární článek komplexního systému podpory mládeže při vstupu do světa vzdělávání a práce. Je třeba říci, že cílem poradenství ve školství by nemělo být nahrazování nebo suplování již institucionalizovaných služeb (tj. především těch fungujících v rezortu zaměstnanosti). Naopak – školský poradenský systém by měl vytvářet podmínky pro budování a rozvoj funkčních vazeb s těmito poradenskými složkami.“ (Výzkum služeb…, 2003, s. 10) Pojem kariérové poradenství se postupně prosadil v posledních deseti letech, Freibergová (2005) jej vymezuje jako „systém poradenských služeb, jejichž cílem je pomáhat jednotlivcům jakéhokoli věku při rozhodování v otázkách vzdělávání, profesní přípravy, volby zaměstnání a při rozvoji kariéry v kterékoli fázi života“. V různých jeho vymezeních je zdůrazňováno komplexní pojetí poradenské péče, nejen podávání informací, ale i rozvoj kompetencí klientů. Kariérové poradenství nabízí spektrum služeb často označovaných jako poradenství pro volbu povolání, poradenství pro podporu profesní orientace apod., vstupuje do oblasti kariérového rozvoje a plánování. Organizace pro hospodářskou spolupráci a rozvoj (OECD) charakterizuje kariérové poradenství jako „služby zaměřené na pomoc jedincům v každém věku a fázi jejich života při rozhodování v oblasti školního vzdělávání, celoživotního vzdělávání i zaměstnání a při rozvoji kariéry (Career Guidance, 2004, s. 19).

Speciálněpedagogické poradenství získalo nové pojetí po roce 1989, neboť předcházející segregační model ve školství byl nahrazen integračním a inkluzivním. Zlom tvoří rok 1991, kdy vznikla první pracoviště, která se věnovala dětem se zdravotním postižením (vyhláška č. 399/1991 Sb., o speciálních školách a speciálních mateřských školách). Postupně vznikala také pracoviště, jež se zaměřovala na děti s poruchami chování, v současné době to jsou střediska výchovné péče. Tento druh poradenství se věnuje dětem, žákům a studentům se speciálními vzdělávacími potřebami, se zdravotním postižením a poruchami chování. Zabývá se depistáží a diagnostikou, poradenskou podporou a intervencí, stimulací, terapií a reedukací. „Jedním z cílů je prevence školní neúspěšnosti a sociální závislosti osob s postižením“ (Pipeková a kol., 2004). V některých případech působí i mimo rámec škol a podporuje rodiny s dětmi se zdravotním postižením.

Podrobně se činností školního poradenského pracoviště zabývá text druhé kapitoly.

1.3 Školská poradenská zařízení

Paragraf 116 školského zákona (zákon č. 561/2004 Sb.) definuje činnost školských poradenských zařízení jako informační, diagnostickou, poradenskou a metodickou. Poskytují odborné speciálněpedagogické a pedagogicko-psychologické služby, preventivně výchovnou péči a napomáhají při volbě vhodného vzdělávání dětí, žáků nebo studentů a při přípravě na budoucí povolání. Spolupracují s orgány sociálně-právní ochrany dětí a orgány péče o mládež a rodinu, zdravotnickými zařízeními, popřípadě s dalšími orgány a institucemi.

Mezi školská poradenská zařízení patří pedagogicko-psychologické poradny a speciálněpedagogická centra. Zařízení poskytující poradenské služby ve školství spolupracují také se školskými zařízeními pro výkon ústavní nebo ochranné péče – středisky výchovné péče, orgány sociálně-právní ochrany dětí, policií, případně také s lékaři, psychology, terapeuty, ale i s nestátními subjekty: různými neziskovými organizacemi, krizovými centry apod.

1.3.1 Pedagogicko-psychologické poradny

Pedagogicko psychologické poradny (dále PPP) jsou zřizovány podle zákona č. 564/1990 Sb., o státní správě a samosprávě ve školství, poskytují poradenské služby na základě školského zákona (zákon č. 561/2004 Sb.), vyhlášky č. 116/2011 Sb., o poskytování poradenských služeb ve školách a školských poradenských zařízeních (novela vyhlášky č. 72/2005 Sb.), řídí se vyhláškou č. 147/2011 Sb. (novela vyhlášky č. 73/2005 Sb.), o vzdělávání dětí, žáků a studentů se speciálními vzdělávacími potřebami a dětí, žáků a studentů mimořádně nadaných.

Standardní činnosti pedagogicko-psychologických poraden stanovuje příloha 1 k vyhlášce č. 72/2005 Sb. (novelizována vyhláškou č. 116/2011 Sb.). Služba, která vyžaduje výkon jedné či více standardních činností uvedených v příloze 1 vyhlášky, je v případě žádosti dětí, žáků, studentů, rodičů6 (nebo zákonných zástupců), škol a školských zařízení poskytována bezplatně. Za úplatu mohou PPP poskytovat službu pouze v případě, že o ni požádá jiný subjekt (např. soud).

Služby jsou určeny dětem (přibližně od tří let, kdy vstupují do mateřské školy), žákům a studentům až do ukončení středního, případně vyššího odborného vzdělání. PPP poskytují také služby rodičům, pedagogům a školám. PPP mohou kontaktovat sami rodiče dětí nebo školy po dohodě s rodiči.

Hlavní náplní činnosti PPP je diagnostika, poradenství (včetně kariérového), intervence, nápravná péče a prevence. Participují na činnostech v oblasti prevence rizikového chování u dětí a mládeže, některé PPP připravují reedukativní a volnočasové aktivity či intervenční programy pro školní třídy, v nichž jsou problémové vztahy včetně projevů šikany. Napomáhají při rozvoji pedagogicko-psychologických kompetencí učitelů.

Všechny činnosti respektují ochranu práv uživatelů služeb (zásadní je informovaný souhlas jako podmínka poskytnutí služby) a ochranu osobních údajů. Povinností PPP je postupovat v souladu se zákonem č. 101/2000 Sb., o ochraně osobních údajů, zejména při předávání informací o dětech, žácích a jejich zákonných zástupcích, které jsou poskytovány v rámci poradenské služby třetím osobám a při zpracovávání důvěrných a citlivých údajů o uživatelích služeb. Písemné materiály a nálezy dostávají do rukou rodiče dětí a jen oni rozhodují, zda budou k dispozici škole. Pracovníci školního poradenského pracoviště je tedy mohou získat pouze se souhlasem rodičů.

Pracovníky PPP jsou obvykle psychologové a speciální pedagogové, kromě nich se na odborných činnostech podílejí také sociální pracovníci. Činnosti se realizují ambulantně formou individuální péče, ale též formou skupinové práce v prostorách poradny či částečně přímo ve školách a školských zařízeních.

Popis standardních činností PPP:

Provádějí komplexní psychologickou, speciálněpedagogickou a sociální diagnostiku zaměřenou na šetření školní zralosti, na zjištění příčin poruch učení a chování a dalších problémů ve vývoji osobnosti, výchově a vzdělávání dětí a mládeže, na zjištění individuálních předpokladů pro uplatňování a rozvíjení schopnosti a nadání dětí a mládeže a komplexní pedagogicko-psychologickou diagnostiku v souvislosti s profesní orientací žáků.

Provádějí psychologické a speciálněpedagogické poradenské činnosti zaměřené na rozvoj osobnosti, sebepoznávání a rozvoj prosociálních forem chování dětí a mládeže, na prevenci školní neúspěšnosti a negativních jevů v sociálním vývoji dětí a mládeže, na nápravu poruch učení a chování a dalších problémů ve vývoji, výchově a vzdělávání dětí a mládeže a na vyjasňování osobních perspektiv dětí a mládeže.

Zpracovávají posudky, odborné podklady pro rozhodnutí orgánů státní správy ve školství o zařazování a přeřazování dětí a mládeže do škol a školských zařízení a o dalších vzdělávacích opatřeních v případech stanovených školskými předpisy.

Poskytují konzultace, odborné informace pedagogickým pracovníkům škol a školských zařízení při výchově a vzdělávání dětí a mládeže, jejichž psychický vývoj, sociální vývoj, výchova, vzdělávání a profesní orientace vyžadují zvláštní pozornost. Mohou uskutečňovat vzdělávací činnost pro pedagogické pracovníky v otázkách pedagogiky, psychologie a poradenství.

Spolupracují s rezortními i ostatními institucemi a organizacemi a s orgány státní správy na území své působnosti při prevenci sociálně patologických jevů a drogových závislostí.

Zajišťují poradenské služby psychologů a speciálních pedagogů škol, které nemají tyto služby zajištěny jinak.

1.3.2 Speciálněpedagogická centra

Činnost speciálněpedagogických center (dále SPC) legislativně upravuje školský zákon (zákon č. 561/2004 Sb.), vyhláška č. 116/2011Sb., o poskytování poradenských služeb ve školách a školských poradenských zařízeních (novela vyhlášky č. 72/2005 Sb.), dále vyhláška č. 147/2011 Sb., o vzdělávání dětí, žáků a studentů se speciálními vzdělávacími potřebami a dětí, žáků a studentů mimořádně nadaných (novela vyhlášky č. 72/2005 Sb.).

Činnost SPC je zaměřena na podporu klientů obvykle ve věku od tří do devatenácti let, a to jak klientů v předškolním věku v péči rodičů, tak na podporu klientů integrovaných do škol a školských zařízení, a klientů s těžkým a kombinovaným zdravotním postižením, kteří nemohou docházet do školy. SPC vykonává činnost ambulantně na pracovišti centra nebo v prostředí, kde klient žije (v rodině, v institucionální péči), ve škole, kde je integrován a vzděláván, eventuálně při diagnostickém pobytu klienta ve speciální škole či zařízení. SPC také poskytují učitelům běžných škol, do jejichž třídy jsou žáci s postižením integrováni, odbornou metodickou pomoc, pomáhají zajišťovat speciální pomůcky, přístroje i zařízení potřebné pro výuku.

Popis standardních činností SPC:

depistáž klientů se zdravotním postižením (podle zaměření SPC) ve spádové oblasti stanovené zřizovatelem;

speciálněpedagogická, psychologická a sociální diagnostika;

poradenské, konzultační, terapeutické a metodické činnosti pro klienty, jejich rodiče nebo osoby odpovědné za výchovu a pro pedagogické pracovníky;

speciálněpedagogické stimulační a vzdělávací činnosti u integrovaných klientů, se zdravotním postižením a u klientů s těžkým a kombinovaným postižením;

participace při přípravě a zpracovávání individuálních výchovně-vzdělávacích a stimulačních programů pro žáky integrované do běžných škol;

zpracovávání odborných podkladů a posudků pro potřeby správních rozhodnutí o zařazení do systému vzdělávání a pro potřeby dalších správních řízení;

poradenství k volbě vzdělávací cesty (kariérové poradenství) pro klienty se zdravotním postižením;

odborné činnosti v rámci prevence sociálně patologických jevů ohrožujících klienty se zdravotním postižením;

informační činnosti a propagace služeb SPC v širší veřejnosti;

instruktáž a pomoc při úpravě prostředí při integraci žáků se zdravotním postižením do mateřských, základních a střední škol;

tvorba, návrhy a nabídka speciálních pomůcek.

SPC jsou specializovaná, kromě standardních činností nabízejí také další typy služeb podle druhu zdravotního postižení klientů. Tyto služby poskytují nejen dětem, ale i jejich rodičům (zákonným zástupcům), školám a školským zařízením, které je vzdělávají.

Typy SPC podle zaměření:

SPC poskytující služby dětem, žákům a studentům s vadami řeči;

SPC poskytující služby dětem, žákům a studentům se zrakovým postižením;

SPC poskytující služby dětem, žákům a studentům se sluchovým postižením;

SPC poskytující služby dětem, žákům a studentům s tělesným postižením;

SPC poskytující služby dětem, žákům a studentům s mentálním postižením;

SPC poskytující služby dětem, žákům a studentům s poruchami autistického spektra;

SPC poskytující služby dětem, žákům a studentům hluchoslepým;

SPC poskytující služby dětem, žákům a studentům s více vadami.

Pracovní tým je složen ze speciálního pedagoga, psychologa a sociálního pracovníka. Tým bývá doplněn o další odborníky či externí spolupracovníky podle druhu a stupně zdravotního postižení klientů, jedná se zejména o logopeda, terapeuta, rehabilitačního pracovníka (fyzioterapeut), případně etopeda. Externím spolupracovníkem bývá pediatr, psychiatr, neurolog, popřípadě další specialisté.

1.3.3 Střediska výchovné péče

Mezi školskými pracovišti, která mají velmi blízko k poradenským zařízením, ať už svými službami, činností nebo typem klientů, jsou důležitá střediska výchovné péče (dále SVP). V současné době nejsou legislativně řazena ke školským poradenským zařízením, jejich činnost je vymezena zákonem č. 109/2002 Sb., o výkonu ústavní výchovy nebo ochranné výchovy ve školských zařízeních a o preventivně výchovné péči ve školských zařízeních, dále školským zákonem (zákon č. 561/2004 Sb.), vyhláškou č. 458/2005 Sb., kterou se upravují podrobnosti o organizaci výchovně-vzdělávací péče ve střediscích výchovné péče, a příkazem ministryně školství, mládeže a tělovýchovy č. 21/2007, k činnosti středisek výchovné péče.

Klienty SVP jsou děti, žáci a studenti s rizikem vzniku a vývoje poruch chování, výchovných problémů a sociálně negativních jevů, u nichž není nařízena ústavní výchova nebo uložena ochranná výchova. SVP poskytují služby také rodičům a školám. Klienty mohou být děti od tří let věku až do ukončení přípravy na povolání, podle místních podmínek či zaměření SVP mohou služby poskytovat pouze určité věkové kategorii.

SVP poskytují poměrně široké spektrum služeb, k základním patří poradenské, diagnostické a preventivně výchovné, vykonávají také činnosti vzdělávací, reedukační, terapeutické. SVP úzce spolupracují s orgánem sociálně-právní ochrany dětí, zdravotnickými zařízeními a dalšími orgány podílejícími se na prevenci a řešení rizikového chování (mj. s policií). SVP poskytují služby ambulantní, internátní (pobytové) a stacionární (celodenní). SVP se mohou specializovat pouze na některou ze služeb, například jen ambulantní, časté je však poskytování ambulantních a internátních služeb v jednom středisku. S klienty pracují dlouhodobě, krátkodobě i příležitostně (jednorázově), individuálně i skupinově. Typ a forma služby se volí v závislosti na intenzitě problémů klientů.

V případě dlouhodobého vedení klienta se poskytují diagnostické, preventivně výchovné a poradenské služby jak ambulantně, tak jako služba stacionární či internátní, trvá déle než dva měsíce. Krátkodobá práce s klientem je ambulantní, je ukončena do dvou měsíců (předpokládá se nejméně pět návštěv SVP). Jednorázovým vedením se rozumí poradenská pomoc poskytnutá klientům v obtížné životní situaci nebo v životní krizi, kdy klienti nemají zájem o krátkodobé či dlouhodobé služby ve středisku. Mohou to být také konzultace poskytnuté rodičům nezletilých klientů nebo jiné osobě odpovědné za výchovu. Jednorázové vedení probíhá formou osobní či telefonické konzultace. Může též jít o činnosti s klienty, kteří již ukončili pobyt v SVP, ale žádají o jednorázovou poradenskou pomoc nebo psychologickou podporu v náročné životní situaci, při volbě další vzdělávací cesty, při výběru vhodné profesní přípravy apod.

Po skončení pobytu dostávají rodiče komplexní závěrečnou zprávu, jež obsahuje podrobnou diagnostiku dané poruchy chování, výsledky klienta podle určených cílů terapeuticko-výchovné péče a dále následná výchovná doporučení.

Popis činností SVP:

nabídka a poskytování okamžité pomoci, rad či systematické péče při zachycení prvních signálů výchovných problémů, cílem je předcházet vážnějším výchovným poruchám;

usilování o eliminaci nebo zmírňování již vzniklých poruch chování;

rozvíjení spolupráce s rodinami klientů, přispívat tak k podpoře či obnově jejich funkcí a k ochraně práv dítěte;

poskytování metodických a poradenských služeb pedagogickým a jiným odborným pracovníkům v oblasti péče o výchovně ohrožené děti a mládež, s rizikovým chováním apod.;

po dobu práce s klienty úzká spolupráce s jejich kmenovými školami;

zabezpečení úkolů vyplývajících z pokynů Ministerstva školství, mládeže a tělovýchovy ČR při prevenci zneužívání návykových látek ve školách a školských zařízeních;

vytváření a realizace programů pro školní třídy zaměřených na eliminaci a řešení šikany, agrese nebo negativních vztahů (tzv. intervenční programy pro školní třídy).

SVP se organizačně člení na oddělení ambulantní, internátní a stacionární. Poskytnutí ambulatní péče v SVP je v ambulantním oddělení pouze na základě žádosti klienta či rodičů klientů, podání žádosti může být rodičům doporučeno školou nebo školským poradenským pracovištěm. Ambulantní péči obvykle předchází pedagogicko-psychologické a speciálněpedagogické vyšetření. Péče může být individuální či skupinová (klient může být zařazen např. do skupiny výcviku sociálních dovedností), případně rodina může docházet na rodinnou terapii. Tato péče je bezplatná. Pokud výsledky ambulantní péče neodpovídají potřebě klientů, je nabízena internátní dvouměsíční péče.

Internátní péče je poskytována na základě smlouvy, je částečně hrazena. Péče má režimový a terapeutický charakter. Klienti jsou v pravidelném kontaktu s rodinou, rodiče mohou být během pobytu účastníky rodičovské skupiny a společně se svými dětmi mohou absolvovat i různé programy nabízené SVP (např. zážitkový víkendový program). Školní docházka je zabezpečena buď přímo v SVP podle individuálního učebního plánu sestaveného kmenovou školou žáka, nebo ve škole, s níž má SVP dohodu.

Stacionární (celodenní) péče je nabízena na základě doporučení ambulantního oddělení a na žádost rodičů. Péče je bezplatná (hrazena je pouze strava). Celodenní péče je zpravidla dvouměsíční a probíhá jen ve dnech školního vyučování, případně mohou být klientům nabízeny dobrovolné prázdninové programy. Na rozdíl od internátní péče klienti nejsou v SVP ubytováni a po skončení programu (v odpoledních hodinách) odcházejí domů. Pro tuto péči jsou typické skupinové aktivity. Vzdělávání klientů je tak jako u internátní péče zajištěno buď v kmenové škole, nebo ve škole, s níž má SVP dohodu, případně přímo v SVP na základě individuálního učebního plánu sestaveného kmenovou školou žáka. V průběhu stacionární péče je pravidelná spolupráce s rodinou, například formou konzultací (fungování a hodnocení klienta v programu, doporučení a výchovná opatření), nabízeny jsou rodičovské skupiny.

Tým pracovníků v SVP obvykle tvoří pedagogičtí pracovníci (vychovatelé, asistenti pedagoga), speciální pedagogové, etopedi, sociální pracovníci a psychologové.

1.4 Orgány sociálně-právní ochrany dětí

Orgány sociálně-právní ochrany dětí (dále OSPOD) úzce spolupracují se všemi poskytovateli poradenských služeb ve školství. OSPOD zajišťuje na základě zákona č. 359/1999 Sb., o sociálně-právní ochraně dětí, ochranu práva dítěte na příznivý vývoj a řádnou výchovu, ochranu oprávněných zájmů dítěte, včetně ochrany jeho jmění, obnovu narušených funkcí rodiny. OSPOD poskytuje sociálně-právní ochranu nezletilým dětem, pokud nepříznivé skutečnosti přetrvávají delší dobu nebo jsou intenzivní natolik, že mohou negativně ovlivňovat vývoj dítěte.

OSPOD je součástí krajských úřadů, obecních úřadů obcí s rozšířenou působností. Činnosti OSPOD vykonává dále Ministerstvo práce a sociálních věcí ČR a Úřad pro mezinárodněprávní ochranu dětí. Kromě toho je sociálně-právní ochrana zajišťována i obcemi v samostatné působnosti, kraji v samostatné působnosti, komisemi pro sociálně-právní ochranu dětí a dalšími právnickými a fyzickými osobami pověřenými výkonem sociálně-právní ochrany.

OSPOD vzhledem ke svému zaměření pravidelně spolupracuje se soudy, orgány činnými v trestním řízení, školami a školskými poradenskými pracovišti, SVP, zdravotnickými zařízeními. Na pracovníky OSPOD se mohou obracet se žádostí o pomoc rodiče v případě, že potřebují pomoc při výchově a péči o děti. O pomoc mohou žádat také školy, když nezvládají zajistit potřebnou spolupráci s rodiči dětí při závažných výchovných problémech (záškoláctví, agresivní chování apod.). Na OSPOD se se žádostí o pomoc může obrátit i dítě samotné.

Na větších úřadech obcí bývá OSPOD rozdělen na různá oddělení, jež však nemívají stejné názvy. Přesné organizační členění není předepsáno. Časté je, že se člení na oddělení péče o dítě (dále OPD) a na oddělení sociální prevence (dále OSP). Oddělení samozřejmě úzce spolupracují. Na oddělení péče o dítě pracují sociální pracovníci, na oddělení sociální prevence působí kurátoři pro děti a mládež. Na menších úřadech oddělení nejsou ustavena, rozděleny jsou ovšem činnosti sociálních pracovníků a kurátorů. Pracovníci OSPOD kromě sociálně-právní ochrany dětí poskytují sociálně-právní poradenství, sociální terapii, zprostředkovávají (příp. doporučují) odbornou pomoc a služby různých institucí a odborníků, zabývají se též oblastí náhradní rodinné péče a lidmi v obtížné životní situaci.

Sociální pracovníci vykonávají rozsáhlou sociální agendu na úseku péče o rodinu a děti, provádějí šetření v konkrétním prostředí, v němž děti žijí, tj. ve školách, v bydlišti, případně na pracovištích, zjišťují, zda je o ně dobře pečováno, jestli mají dobré podmínky pro očekávaný vývoj. Tato šetření konají na základě vlastního rozhodnutí, ale také v případě anonymních oznámení, na žádost soudu, sdělení občanů, případně organizací či institucí. Pokud je situace dětí závažná, jsou vážně ohroženy na zdraví nebo životě, pracovníci OPD podávají soudu návrh na nařízení předběžného opatření, soud musí rozhodnout do čtyřiadvaceti hodin a zároveň provést rozhodnutí obvykle ve spolupráci s pracovníky OPD (krizová intervence). Také působí v oblasti sanace rodin, tedy pracují s rodinami, u nichž jsou narušeny základní funkce.

Kurátoři pro děti a mládež pracují s rodinami, dětmi, jež se dopustily činu jinak trestného, dále s mladistvými, kteří se dopustili provinění a bylo proti nim zahájeno trestní stíhání, nebo s těmi, kdo se dopustili přestupku, a také s dětmi a mladistvými s opakovanými poruchami v chování či s výchovnými problémy (např. agresivita, záškoláctví, útěky z domova, závislosti).

Činnosti sociálních kurátorů jsou velmi pestré. Vedou také rozsáhlou agendu, spisovou dokumentaci o nezletilých dětech (mj. rejstříky dětí, jež se dopustily činu jinak trestného, mladistvých, kteří se dopustili provinění či přestupku, mladistvých ve výkonu vazby nebo ve výkonu trestu, dále rejstříky dětí s opakovanými poruchami v chování, rejstřík stanovených dohledů nad výchovou nezletilých a rejstřík dětí s nařízenou ústavní nebo ochrannou výchovou a jsou v zařízení pro výkon ústavní a ochranné výchovy).

Provádějí návštěvy v rodinách, v nichž byl stanoven soudem dohled u dětí a mladistvých s poruchami chování, zprostředkovávají odbornou pomoc a služby různých institucí a zařízení (SVP, center volného času, center pro odvykání závislostí, zdravotnických pracovišť, nestátních subjektů apod.), spolupracují s policií. Také podávají soudu návrhy na zahájení trestního řízení v případě spáchání trestného činu na dětech (např. týrání, opuštění), návrhy soudu na vydání předběžného opatření (především v případě krizové intervence) a podle potřeby se pak účastní vydání rozhodnutí soudu, případně i výkonu tohoto rozhodnutí.

Jako opatrovníci zastupují nezletilé s poruchami chování v řízení o ústavní výchově a sledují dodržování práv dítěte, navštěvují jej v zařízení, vykonávají návštěvy dětí v SVP. Předkládají podněty soudu na zrušení ústavní výchovy, na upuštění od výkonu ochranné výchovy, k přeměně ústavní na ochrannou výchovu a naopak, případně k propuštění z ochranné výchovy nebo podmíněné umístění mimo výchovné zařízení. V územně příslušném obvodu monitorují a analyzují situaci v oblasti rizikového chování, podílejí se též na realizaci preventivních aktivit.

Literatura

Bartošek, M. (1998). Pedagogicko-psychologické poradenství. Praha: Nakladatelství Dr. Josef Raabe.

Career Guidance: A Handbook for Policy Markers. (2004). Paris: OECD Publications.

Freibergová, Z. (2005) Poradenství pro volbu povolání a zaměstnání na úřadech práce v ČR. Praha: MPSV, NVF.

Hadj Moussová, Z. (2002). Úvod do speciálního poradenství. Liberec: Technická univerzita.

Hloušková, L., Knotová, D., Novotný, P., Pol, M., Rabušicová, M. a kol. (2004). Vzdělávání poradců v České republice: výzkumná zpráva. Praha: Národní vzdělávací fond – Národní informační středisko pro poradenství.

Hřebíček, L. (1997). Školní poradenství jako objekt transformace a prostředek prevence. Pedagogická orientace, 2, s. 71–80.

Klímová, M. (1987). Teorie a praxe výchovného poradenství. Praha: SPN.

Kohoutek, R. (1999). Historie pedagogicko-psychologického poradenství. Brno: CERM.

Kohoutek, R. (2008). Výchovné poradenství. Brno: Mendlova zemědělská a lesnická univerzita.

Kol. (2009). Výchovné poradenství. Praha: Wolters Kluwer ČR.

Národní program rozvoje vzdělávání v České republice – Bílá kniha. (2001). Dostupné z: http://www.msmt.cz/dokumenty/bila-kniha-narodni-program-rozvoje-vzdelavani-v-ceske-republice.

Pipeková, J. a kol. (2004). Kariérové poradenství pro žáky se zdravotním postižením. Praha: IPPP.

Tisková zpráva (2008). Projekt VIP-Kariéra pomohl ke zlepšení psychologického, výchovného a kariérového poradenství na školách. Dostupné z: http://www.vip.nuov.cz/index.php?c=696.

Výzkum služeb kariérového poradenství a potřeb jeho klientů na základních a středních školách v ČR: souhrnná zpráva. (2003). Praha: NÚOV.

Poznámky

1 Na Slovensku vznikla první poradna v roce 1957 v Bratislavě. Vznikaly také psychologické výchovné poradny a kliniky.

2 Výčet jmen je pouze ilustrativní, nečiníme si nárok na úplný seznam jmen.

3 Na Slovensku jím byl Výzkumný ústav detskej psychológie a patopsychológie v Bratislavě.

4 Více viz www.infoabsolvent.cz.

5 Více informací ve výzkumné zprávě Vzdělávání poradců v České republice. Praha: NVF, 2004.

6 V celé publikaci pojem „rodič“ označuje jakéhokoli zákonného zástupce žáka.

2. Školní poradenské pracoviště

Lenka Ondráčková

Poradenští pracovníci, kteří působí přímo ve školách, poskytují celou řadu služeb. Jejich množství je závislé na personálním složení pracoviště. Rozsah poradenských služeb, jež má poskytovat škola, vymezuje § 7 vyhlášky č. 116/2011 Sb. (novela vyhlášky č. 72/2005 Sb.), oposkytování poradenských služeb ve školách aškolských zařízeních.

§ 7

Škola

1.Ředitel základní, střední avyšší odborné školy zabezpečuje poskytování poradenských služeb ve škole zpravidla výchovným poradcem aškolním metodikem prevence, kteří spolupracují zejména střídními učiteli, učiteli výchov, případně sdalšími pedagogickými pracovníky školy. Poskytování poradenských služeb ve škole může být zajišťováno iškolním psychologem nebo školním speciálním pedagogem.

2.Ve škole jsou zajišťovány poradenské služby vrozsahu odpovídajícím počtu avzdělávacím potřebám žáků školy zaměřené na:

a)prevenci školní neúspěšnosti,

b)primární prevenci sociálně patologických jevů,

c)kariérové poradenství integrující vzdělávací, informační aporadenskou podporu vhodné volbě vzdělávací cesty apozdějšímu profesnímu uplatnění,

d)odbornou podporu při integraci avzdělávání žáků se speciálními vzdělávacími potřebami, včetně žáků zjiného kulturního prostředí ažáků se sociálním znevýhodněním,

e)péči ovzdělávání nadaných amimořádně nadaných žáků,

f)průběžnou adlouhodobou péči ožáky svýchovnými či výukovými obtížemi avytváření předpokladů pro jejich snižování a

g)metodickou podporu učitelům při aplikaci psychologických aspeciálněpedagogických poznatků adovedností do vzdělávací činnosti školy.

V příloze vyhlášky je popis standardních činností (příloha 3 kvyhlášce č. 72/2005 Sb.), jež mají poradenští pracovníci ve škole vykonávat. Tato vyhláška však nevymezuje pojem školní poradenské pracoviště.

Kromě již tradičních služeb, jako jsou kariérové poradenství apéče ožáky se speciálními vzdělávacími potřebami, je třeba se ve školách věnovat oblasti prevence rizikového chování žáků aškolní neúspěšnosti, neméně důležitá je také podpora avytváření podmínek pro rozvoj osobnosti žáků aužší spolupráci rodiny aškoly nebo podpora integrace dětí ažáků se zdravotním postižením do běžných typů škol apráce smimořádně nadanými žáky. V neposlední řadě je nutné poskytnout poradenské služby rovněž pedagogům apodporovat celkovou proměnu školy.

Pokud není ve školách ustaveno školní poradenské pracoviště aporadenské služby poskytují pouze výchovní poradci aškolní metodici prevence, pak se stává, že nemají dostatek času aněkdy ani odborné znalosti řešit celou šíři problémů, kterou vsoučasné době výchovně-vzdělávací proces přináší. V těch školách, kde poradenské pracoviště existuje atým tvoří kromě výchovných poradců aškolních metodiků prevence iškolní psychologové aškolní speciální pedagogové, jsou sjejich činností velmi pozitivní zkušenosti. Současná legislativa ovšem neřeší financování těchto pro školy tolik potřebných odborníků, pro školy není zajištěna stabilita aoptimální podmínky pro vybudování kvalitního systému poradenských služeb. Legislativa přesně popisuje, jaké standardní činnosti mají poradenští pracovníci ve škole vykonávat, podmínky pro jejich práci však často takovým požadavkům neodpovídají.

Jde především očasovou náročnost poradenské práce. Výchovný poradce má na větších školách učební úvazek snížený otři až čtyři hodiny týdně, školní metodik prevence nemá úvazek snížený. Školního speciálního pedagoga či školního psychologa všechny školy kdispozici nemají aspolupráce spedagogicko-psychologickými poradnami aspeciálněpedagogickými centry tento problém neřeší, přestože může být na velmi dobré úrovni. Problémem zde jsou především dlouhé čekací doby na vyšetření ataké vzdálenost poradenského zařízení od každodenní školní praxe. Zkušenosti ze škol ukazují, že pokud se objeví problém aškola dokáže nabídnout rodičům způsob jeho řešení, jehož součástí je ivyšetření žáka ve školském poradenském zařízení, dlouhá čekací doba na vyšetření rodiče může mnohdy od spolupráce odradit. Přitom pokud by ve všech školách byli školní psychologové či školní speciální pedagogové, mnohem lépe by fungovala prevence avyhledávání rodících se problémů ado školských poradenských zařízení by se na komplexní vyšetření posílaly pouze závažnější případy.

Vytváření školního poradenského pracoviště

Kvalitní poradenské služby ve školách jsou vsoučasné době jednou zmožností podpory kvality výchovně-vzdělávacího procesu, možností zvládnout problémy, které tento proces přináší, včetně vytváření podmínek pro úspěšnou inkluzi dětí srůzným postižením či znevýhodněním. Zkušenosti ze škol ukazují, že budování školních poradenských pracovišť ve školách je správnou cestou. Problémy se dobře zvládají tam, kde poradenští pracovníci ve škole spolupracují akde se daří propojit řešení problémových situací súčinnou prevencí.

Žák, který má ve škole problémy, potřebuje komplexní péči. Ta může být účinná pouze tehdy, když se poradenští pracovníci ve škole společně svyučujícími žáka domluví na tom, kdo ajak bude tomuto žákovi pomáhat. Například žáci sporuchami učení mají obvykle problémy sprospěchem, kvůli nimž se mohou dostat na okraj třídního kolektivu astát se terčem posměchu spolužáků. A taková situace má blízko kzárodkům šikanování. Do stejné pozice se však může dostat ižák mimořádně nadaný, který je ochotný na sobě pracovat, aktivně se zapojuje do vyučování aplní iúkoly zadané nad rámec běžných školních povinností. Pokud taková situace ve třídě nastane, může školní metodik prevence připravit pro třídu program zaměřený na podporu vzájemné tolerance apřijímání odlišností, školní speciální pedagog může vést reedukaci poruchy učení užáka aposkytnout metodickou pomoc učitelům, jak se žákem ve vyučování pracovat ajak jej hodnotit. Školní psycholog může žákovi pomoci podpořit jeho sebevědomí avýchovný poradce může společně střídním učitelem udělat pohovor se žáky, kteří jsou ve třídě potenciálními agresory šikanování, asjejich rodiči onásledcích, jaké by takové chování mohlo pro žáka mít. Aby byla tato komplexní péče ožáka opravdu účinná, je třeba ji dobře načasovat aporadenské služby ve škole účinně koordinovat.

Podle standardních činností poradenských pracovníků ve škole uvedených ve vyhlášce č. 72/5005 Sb. má poradenské služby ve škole koordinovat školní psycholog nebo školní speciální pedagog. Těchto poradenských pracovníků je ovšem ve školách stále málo apraxe ukazuje, že kefektivnímu řízení poradenských služeb ve škole jim často chybějí znalosti azkušenosti sfungováním školy aprací učitele. Proto se někdy stává, že ikdyž ve školách pracují, někteří učitelé snimi odmítají spolupracovat aposkytování poradenských služeb není koordinované vůbec. V některých školách proto poskytování poradenských služeb koordinuje výchovný poradce, který je ve škole jak vroli učitele, tak vroli poradenského pracovníka. Školní poradenské pracoviště pak vytváří vpersonálních podmínkách, jež ve škole jsou, spolupracuje se školním metodikem prevence aspeciálněpedagogické problematice se věnuje například učitel prvního stupně stouto specializací, který se zabývá dětmi svývojovými poruchami učení. Pokud se pak škole podaří získat finanční prostředky na práci školního psychologa, buď zprojektů, nebo zprostředků od zřizovatele, může škola začít poskytování poradenských služeb rozšiřovat avyužít dříve vybudované organizační struktury.

Aby bylo poskytování poradenských služeb ve škole opravdu efektivní aškolní poradenské pracoviště se stalo funkčním, je nutné zajistit, aby navrhovaná opatření pronikla do školní praxe azačali se jimi řídit všichni vyučující. Všichni učitelé ze své praxe určitě znají situaci, kdy jednotliví pedagogové přistupují křešení neomluvené absence, porušení školního řádu žákem nebo například kvyšetřování podezření na šikanování rozdílně. Za stejný přestupek potom žák vjedné třídě může dostat důtku třídního učitele ave druhé třídě druhý stupeň zchování. To samozřejmě vyvolá mnoho emocí mezi učiteli atuto skutečnost velmi negativně přijímají ižáci arodičovská veřejnost. Je proto důležité, aby se domluvené postupy řešení problémových situací ve škole staly oficiálním dokumentem školy, například jako vnitřní předpisy křešení určitého problému nebo kzajištění péče ourčitou skupinu dětí.

Pokud škola začne proměňovat systém poskytování poradenských služeb, je třeba sjejich nabídkou seznamovat příjemce těchto služeb, tedy žáky, rodiče iučitele. Učitelé jsou sporadenskými pracovníky ve škole vkaždodenním kontaktu, poradenská problematika je zařazována na program pedagogických rad. Důležité je pravidelně získávat od kolegů ve škole zpětnou vazbu krealizovaným aktivitám ado koncepce rozvoje poradenských služeb ve škole zapracovat jejich připomínky. Informace oporadenských službách pro žáky mohou zprostředkovat třídní učitelé. S nabídkou poradenských služeb je nezbytné seznamovat také rodiče žáků, ato například představením činnosti poradenských pracovníků ve škole ajejich aktivit na třídních schůzkách či na webových stránkách školy.

Podstatné je myslet též na rizika, jež proměna systému poradenských služeb abudování školního poradenského pracoviště přinášejí. Školství vsoučasné době prochází mnoha změnami aučitelé zpravidla nejsou přesvědčeni ojejich prospěšnosti. Proto je třeba všechny plánované změny anávrhy řádně vysvětlit anechat dostatek času pro jejich přijetí. Nic učitele nepřesvědčí lépe než pozitivní zkušenost, díky níž získají například více sebevědomí pro jednání srodiči problémových žáků. Změny je nutné vysvětlit také rodičovské veřejnosti. Rodiče jsou mnohdy zvyklí chodit do školy pouze tehdy, když má jejich dítě nějaký vážný problém, často ani neznají učitele svého dítěte akomunikují snimi jen prostřednictvím deníčku, žákovské knížky nebo e-mailu. Velkou změnou pro rodiče je, když je třídní učitel pozve kprojednání nějakého problému především zpreventivních důvodů. Rodiče obvykle překvapí, když cílem jednání je předejít udělení kázeňského postihu žákovi, ane pouze oznámení toho, co žák provedl ajaký kázeňský postih mu bude udělen. V praxi se osvědčuje též přítomnost žáka při jednání apořízení zápisu zjednání, který obsahuje konkrétní úkoly pro všechny zúčastněné strany ajejž všichni podepíší. Rodiče, kteří jsou zvyklí chodit do školy jen „žehlit“ problémy svých dětí ahlavním viníkem je pro ně vždy škola, zaskočí, když snimi nejedná třídní učitel sám, ale na jednání je dobře připraven ve dvojici svýchovným poradcem, školním metodikem prevence či školním psychologem. Proto je důležité nepodceňovat informační kampaň směrem krodičům.

Při vytváření školního poradenského pracoviště je pak nutné myslet na dohodnutá pravidla práce vtýmu. Hrozí totiž riziko, že poradenský tým bude ve škole pouze na papíře ajeho členové nebudou svou práci vzájemně konzultovat. Předmětem pracovních porad nemůže být jen to, kdo aco vposledním období udělal, ale ito, kdo ajakým způsobem se bude podílet na řešení problému. Při řešení všech problémů je pak nezbytné vždy úzce spolupracovat střídními učiteli, podporovat jejich kompetence, ane řešit problémy za ně.

Příklad dobré praxe

Přílohy 1–4 obsahují příklady pracovních náplní jednotlivých poradenských pracovníků. Příloha 5 je ukázkou plánu činnosti školního poradenského pracoviště na jeden školní rok. V tomto plánu je časové rozvržení aktivit pro jednotlivé oblasti činnosti, za realizaci každé zuvedených aktivit zodpovídá určený poradenský pracovník školy.

2.1 Výchovný poradce

2.1.1 Standardní činnosti výchovného poradce

2.1.2 Oblasti činností výchovného poradce

1. Kariérové poradenství

2. Výchova avzdělávání žáků se speciálními vzdělávacími potřebami

3. Péče ožáky sneprospěchem ažáky nadané

4. Řešení problémů spojených se školní docházkou

5. Řešení problémových situací ve škole

Vedení dokumentace výchovného poradce

§ 4

2.2 Práce výchovného poradce se školní třídou

2.2.1 Kontext práce se třídou

1. Filozofie školy, která se promítá do vytvoření podmínek pro práci poradenského pracovníka se třídou

2. Obsazení školního poradenského pracoviště akompetence jeho členů

3. Spolupráce srodiči žáků

4. Kompetence třídních učitelů

5. Zkušenosti žáků sprací na klimatu třídy ase sebereflexí

2.2.2 Třída jako sociální skupina

autonomie, homogenita, stabilita, cíle, hodnoty anormy skupiny;

pozice arole jednotlivých členů;

skupinový konformismus;

skupinová dynamika;

vliv skupiny na jednotlivce.

2.2.3 Dovednosti při práci se školní třídou

Pro žáky může být složité vnímat svého učitele vjiné roli. Učitel je ten, kdo učí, hodnotí, známkuje, zná správná řešení asprávné odpovědi. Při práci se třídou ale žáci potřebují vnímat učitele jako toho, kdo naslouchá, povzbuzuje, vytváří bezpečnou atmosféru vsituaci, kdy neexistují „dobré ašpatné odpovědi“.

Pro učitele může být náročné změnit svůj komunikační styl. Při své pedagogické práci je často lídrem, který vede naplánovanou apřipravenou hodinu sjasným cílem. K tomu si ve třídě vytváří podmínky – klid nebo řízenou aktivitu žáků, jasná pravidla, pevnou strukturu. Při práci se třídou však mohou být tyto mechanismy spíše brzdou, jež žáky odrazuje od spontánnosti aaktivity.

Mnozí pedagogové při práci se třídou ztrácejí jistotu zpředvídatelnosti dění. Žáci, kteří se cítí bezpečně ajsou na tématu zaangažováni, někdy reagují nečekaným apřekvapivým způsobem. Klíčovou učitelskou dovedností je pak tyto podněty rychle, eticky aefektivně zpracovat. I když je ze strany učitele program pro práci ve třídě vždy alespoň rámcově naplánován, mnohdy je třeba improvizovat apracovat stím, co se aktuálně objeví.

Při práci se třídou se někteří žáci mohou chovat jinak, než jsou učitelé zvyklí zvyučovacích hodin. Při spontánních aktivitách se mohou projevit nové, neznámé vlastnosti či reakce žáků ato může učitele znejistit. Často je konfrontován se skutečností, že své žáky vlastně ani moc nezná. To může být velmi obohacující, ale zároveň iznejisťující. Učitel také může při práci se třídou podléhat svým stereotypům achovat se kžákům podle toho, jak je zná zvyučování.

Stejná práva avyvážený prostor pro všechny se většinou deklarují na začátku každé práce se třídou. Pro učitele však může být obtížné toto nastavení skutečně respektovat, zejména tehdy, kdy žáci mají diametrálně odlišné názory či zcela jiný pohled na problém anepustí učitele ke slovu. Z hlediska efektivní práce se třídou je dovednost poskytnout prostor arespektovat odlišnosti zcela klíčová. Jestliže nám na začátku spolupráce žáci věří, že je vybízíme kotevřenosti arespektujeme, můžeme jejich důvěru necitlivou reakcí ztratit velmi rychle anavždy.

Někteří učitelé mají obavy, že po práci se třídou (kde se ioni posadí do kruhu ařeší nevýukové otázky) ztratí užáků svou pedagogickou autoritu. Proto se může stát, že nevědomě pracují se třídou svelkou mírou autocenzury, jsou málo spontánní, povzbuzují žáky kotevřenosti, kterou ale sami vnitřně odmítají.

2.2.4 Formy práce se školní třídou

Preventivní programy

Adaptační programy. Jsou vhodné tehdy, kdy se třída nebo skupiny žáků potřebují zadaptovat vnějaké nové situaci. Pro učitele jsou tyto programy dobrou příležitostí, jak proces adaptace žákům usnadnit, ale také jak do něj aktivně vstoupit aminimalizovat rizika. Nejčastěji se tyto typy programů zařazují:

na počátku školní docházky (první třídy, první ročníky víceletých gymnázií astředních škol);

při změně kolektivu (nový žák, příchod žáků zmalotřídní nebo jednostupňové školy);

při změně učitelů (přestup třídy na druhý stupeň školy, změna třídního učitele).

Třídnické hodiny. Jsou osvědčeným funkčním modelem preventivní práce se třídou. Na školách jsou většinou vkompetenci třídních učitelů, výchovný poradce ale do nich může vstupovat se svými tématy.

Komunitní práce se třídou. Je vhodným modelem zejména na prvním stupni školy. Učitelé při ní často, nejméně jednou týdně, společně sdětmi probírají ařeší aktuální problémy, které se vchodu třídy vyskytly, počínaje organizačními otázkami (kdo bude šatnářem, jak se zajistí, aby byla smazaná tabule, když chybí služba) po otázky vztahové. Principem této práce je, že se žáci učí angažovat ve třídním dění apostarat se ořešení vzniklých problémů sami, spřípadnou vyžádanou dopomocí dospělého. Tento model ve formě tzv. komunitního kruhu funguje již na mnohých školách.

Intervenční programy

2.2.5 Realizace programu se školní třídou

Příprava na práci se třídou

Příprava programu

Výběr vhodných technik

souvislost stématem (nejde oto si sdětmi něco zahrát, ale prostřednictvím techniky něco objevit);

věková přiměřenost (je třeba vzít vúvahu vyzrálost dětí, aby je činnost bavila aaby mohly reflektovat, co se při ní dělo);

náročnost zhlediska zkušeností učitele (komunikační, organizační, ale též profesní nároky – sčím budu umět pracovat);

časová náročnost (při práci jde oto ve vymezeném čase techniku žákům představit, zvládnout její realizaci asmysluplnou reflexi);

celková výtěžnost techniky, její potenciál (při výběru se nechat vést dohodnutým cílem azvolit to, co je nejefektivnější).

Diagnostika klimatu třídy avztahů mezi žáky

Klima třídy

Vztahy ve třídě

SORAD (Sociometrický ratingový dotazník) V. Hrabala (1979) je metodou, která kombinuje sociometrické dotazování, rating (hodnocení) avýpověď ojednotlivých žácích. Zvládnou ho žáci od páté třídy základní školy. Jeho administrace je poněkud náročnější, protože každý žák hodnotí na škále 1–5 všechny své spolužáky ve dvou dimenzích: sympatiích avlivu. Číselné hodnocení sympatičnosti spolužáků pak ještě doplňuje podrobnější zdůvodnění (proč je mi tento spolužák sympatický nebo nesympatický). Velké množství získaných informací dává možnosti křadě způsobů interpretací. Lze pracovat sindividuálními sociogramy, indexy obliby avlivu, při kvalitativním vyhodnocení vztahovat zjištěné informace ke klimatu třídy atd.

B3 aB4 R. Brauna jsou metodami, jež relativně objektivně mapují vztahy ve třídě efektivnějším apro žáky méně náročným způsobem. V dotazníku B4 (který je určen pro mladší žáky avyužití vpraktických školách) žák jmenuje tři spolužáky, jež má nejraději, atři, kteří mu nejsou sympatičtí. Následně kpředloženým vlastnostem (např. spolehlivý, osamocený) připisují jméno konkrétního spolužáka. Dále se stručně vyjadřují ke klimatu třídy. Nakonec uvádějí jména spolužáků, jimž je ubližováno nebo kteří ubližují ostatním. Dotazník B3 je určen starším žákům. Oproti B4 je zde více otázek, jež se vztahují ke klimatu třídy, ažáci se také vyjadřují ke své subjektivně vnímané pozici vkolektivu.

D-1 N. Martincové, R. Brauna aP. Doležala je určen pro žáky od jedenácti let aposkytuje komplexní obraz otřídním kolektivu avztazích mezi žáky. Základním cílem metody je hluboká diagnostika třídního kolektivu askryté odhalování některých nežádoucích vazeb vněm. Vyhodnocení obsahuje grafický výstup vpodobě sedmi sociogramů atextový výstup skládající se z31 částí, znichž většina jsou podle různých kritérií seřazené seznamy příjmení žáků třídy. Metoda je méně využívaná, je vhodné kní sáhnout zejména tehdy, když potřebujeme velké množství podrobných informací otřídě. Výhodou je, že mnoho výstupů poskytuje dobrý základní materiál pro následnou práci se třídou.

Metodika realizace programu

personální zajištění programu (vlastní profesionalita aspolupráce střídním učitelem);

technicko-organizační zabezpečení (dostatek času avhodné prostředí, pomůcky);

logika použitých metod atechnik (vhodný výběr – viz výše);

komunikace se třídou při programu (samotná realizace, vedení, kooperace).

Věnování pozornosti ajejí rozdělování. Pokud pracujeme scelou třídou, je třeba si vyžádat, udržet aověřovat pozornost všech. To platí především při vysvětlování pravidel hry či podstaty techniky apři reflexi toho, co se vprůběhu práce mezi žáky událo.

Aktivizace žáků. Ve třídách jsou mezi žáky většinou přirození mluvčí, kteří mohou být dominantní ahodně aktivní. To má ten efekt, že se za ně ostatní se svým názorem často schovají nebo jej ani nemají potřebu (či odvahu) vyjadřovat. Stojí za to vyzývat kreflexím všechny žáky ajiž ve formulacích otázek nabízet možnost alternativy („vidí to někdo jinak... má někdo jiný pohled na věc... co člověk, to názor... co když je to všechno ijinak…“). I přesto zůstávají ve skupině pasivní jedinci, kteří nemají potřebu se zviditelnit. Také oni jsou ale součástí třídy, proto je vhodné je ke kontaktu nabádat azároveň sledovat jejich neverbální reakce. Cílem je vytvořit podmínky, vnichž se budou cítit bezpečně ioni.

Motivace. Obecně se nedoporučuje dávat na začátku práce se třídou instrukce typu „kdo nechce pracovat snámi, nemusí“. Bývají často únikovou cestou ipro ty, kterým se jen nechce přemýšlet. Navíc, pokud se takto zařídí člověk, pro něhož je třeba téma hodně citlivé nebo se ho osobně dotýká, může se tím připravit omožnost sám něco změnit.

Pokud téma nesdílejí všichni, jsou žáci aporadce ochuzeni ospektrum názorů ačást nápadů. Vždy je vhodné pokusit se rozklíčovat, proč konkrétní žák nespolupracuje, apodle toho situaci řešit. Obecně platí pravidlo, že kdo je ve třídě, ten se do dění zapojuje. Zároveň se samozřejmě respektuje „právo veta“ pro případy, kdy má žák zjevně závažný důvod knespolupráci.

Transparentnost. Ve většině případů se doporučuje maximální otevřenost vůči žákům. Vědí-li, sjakým tématem aproč poradce do třídy vstupuje, mohou lépe přemýšlet ve vymezeném kontextu aaktivněji spolupracují. Vyplácí se též pracovat se žáky na samotné „zakázce“ – jak celou situaci vidí oni, co by oni vdané oblasti viděli jako žádoucí, co ajak by chtěli změnit. Taková diskuse na začátku programu může úhel pohledu na téma proměnit. Poradci to pak mnohdy umožní být se svou intervencí efektivnější.

Etika práce. Při práci se třídou je základní podmínkou vytvořit prostředí, které je vmaximální možné míře bezpečné. Přitom se často může jednat onesplnitelný úkol, protože výchovný poradce může pracovat snemocným kolektivem či třídou, vníž problémy eskalovaly azasahují hluboko do jejího života ido života jednotlivých žáků (např. třídy srozvinutou šikanou). Současně je práce se třídou postavená na důvěře mezi žáky aporadcem. Zachování této důvěry abezpečného vztahu by mělo být povýšeno nad efektivitu práce ajejí výsledky.

Literatura

2.3 Školní metodik prevence

agrese, šikana, kyberšikana, násilí, vandalismus, intolerance, antisemitismus, extremismus, rasismus axenofobie, homofobie;

záškoláctví;

závislostní chování, užívání všech návykových látek, netolismus, gambling;

rizikové sporty arizikové chování vdopravě;

spektrum poruch příjmu potravy;

negativní působení sekt;

sexuální rizikové chování.

§ 9

2.4 Školní psycholog

2.4.1 Poslání anáplň práce školních psychologů

diagnostika adepistáž (např. uzápisu do prvních tříd, depistáž poruch učení, diagnostika při problémech žáků, zjišťování sociálního klimatu ve třídě);

konzultační, poradenské aintervenční práce (péče ointegrované žáky, krizová intervence, kariérové poradenství apod.);

metodická práce avzdělávací činnost (např. metodická pomoc třídním učitelům, pracovní semináře pro učitele, účast na poradách, koordinace poradenských služeb, besedy).

2.4.2 Některé zkušenosti zpraxe

2.4.3 Příprava školy na příchod školního psychologa

Příchod školního psychologa naruší stereotyp, který ve škole panuje.

Školní psycholog „uvidí učitelům do karet“.

Bude se jim plést do učitelství aradit jim.

Bude je poučovat.

Bude „donášet“ vedení školy.

Bude to nějaký známý ředitele, který ho bude ovšem informovat.

Bude učitelům ubírat ze společných peněz na mzdy.

Žáci mu budou chodit žalovat na učitele.

Školní psycholog se bude stavět na stranu žáků proti učitelům.

Bude mít samostatnou místnost aněkdo se bude muset uskromnit.

Bude to nějaký absolvent, jenž nebude nic umět.

Spolčí se srodiči proti učiteli.

Bude do všeho vrtat apořád ve škole něco zkoumat.

Vedení školy bude chtít svyužitím školního psychologa testovat iučitele atd.

Školní psycholog usnadní práci učitelům se zlobivými žáky.

Vyřeší za učitele některé problémy ve třídě.

Pomůže učiteli vyznat se vproblému třídy nebo žáka.

Pomůže sintegracemi.

Pomůže učiteli sosobním či rodinným problémem.

„Hodíme“ na něj autoevaluaci školy.

Může dělat přednášky na nějaká psychologická témata.

Usnadní kontakt sporadnou.

Vyhneme se dlouhým čekacím lhůtám vporadně.

Pomůže vkrizových situacích.

Může psát plány prevence.

„Hodíme“ na něj nějakou administrativu.

Pomůže ve vyjednávání sodborem sociálně-právní ochrany dětí.

Pomůže vyjednávat při problémech srodiči.

Může pomoci vylepšit klima ve škole imezi učiteli.

Může dávat zpětnou vazbu vedení školy.

Může suplovat nebo nějak zaujmout třídu.

Může organizovat adaptační kurzy.

Pomůže sprogramem na výletě atd.

Učitelé budou přenášet některé své povinnosti na školního psychologa.

Učitelé se na něj budou obracet ive svých soukromých záležitostech.

Učitelé ho budou ignorovat.

Učitelé jej budou pomlouvat mezi sebou iuvedení školy.

Učitelé mu budou dávat takové objednávky, které nebude moci splnit, atak budou dokazovat, že pro školu není užitečný.

Učitelé budou poukazovat na to, že odebírá učitelům peníze anic nedělá.

Učitelé budou žáky strašit školním psychologem.

Učitelé kněmu budou posílat zlobivé žáky uprostřed výuky.

Učitelé budou všechny rodiče ažáky, kteří mají sebemenší problém, posílat hned za školním psychologem.

Učitelé mu budou dávat tolik zakázek, že nebude moci vše stíhat.

Učitelé se budou snažit udělat si zněj spojence.

Učitelé po něm budou chtít informace ožácích, jež nebude moci sdělit.

Učitelé budou žákům říkat, že jim školní psycholog na ně něco prozradil.

Učitelé si ho budou zvát do třídy, aby pozoroval vyučování.

Učitelé budou chtít přednášky na různá psychologická témata atd.

Informujeme učitele onáplni práce školního psychologa.

Informujeme učitele okompetencích aetice školního psychologa.

Dohodneme sučiteli, kde bude mít školní psycholog pracovnu, avysvětlíme jim nutnost samostatné místnosti.

Zakoupíme do knihovny publikace či vyhledáme texty oškolní psychologii adáme je učitelům kdispozici.

Nabídneme učitelům zkušenosti zjiných škol, přizveme někoho ze školy, ve které už školního psychologa mají.

Pozveme psychologa zpedagogicko-psychologické poradny, aby vysvětlil přednosti školních psychologů.

Ujistíme učitele, že školní psycholog pracuje pod supervizí nebo má metodickou podporu.

Přizveme vybrané učitele kvýběru školního psychologa.

Pozveme na besedu školního psychologa zjiné školy, aby vyprávěl osvé práci.

Vysvětlíme učitelům financování školního psychologa.

Naznačíme učitelům, sčím by jim školní psycholog mohl pomáhat.

Zorganizujeme setkání sučiteli avyvoláme diskusi na toto téma.

Zeptáme se rodičů, zda by přivítali služby školního psychologa (argument pro učitele).

Ujistíme učitele, že školní psycholog musí zůstat nestranný.

Ujistíme učitele, že nedovolíme, aby školní psycholog překračoval své kompetence.

Představíme školního psychologa jako partnera, který může nabídnout jiný pohled na celou řadu témat aproblémů atd.

2.4.4 „Objednávky“ pro školního psychologa

Je-li jasně určené vedení školního poradenského pracoviště.

Je-li vymezený způsob oslovování akomunikace (konzultační hodiny, flexibilní způsob oslovování apod.).

Je-li zřejmé, jak jsou rozděleny role aodpovědnosti jednotlivých pracovníků.

Jsou-li zveřejňovány plány práce anabídky spolupráce.

Jsou-li učitelé průběžně seznamováni svýsledky práce poradenských pracovníků.

obsahují nereálné přání či představu rychlé změny (např. „Zajistěte, aby se změnilo nevhodné chování žáka“);

jsou předem determinované odpovědí (např. učitel sice žádá vyšetření žáka, ale jako jediný možný výsledek očekává návrh, že je třeba žáka poslat do poradny; je pak nespokojený, pokud psycholog navrhne jiné řešení);

jsou nekonkrétní anemají jasný cíl (např. „Přijďte se podívat do mé třídy, co tam ti kluci dělají“);

pátrají po minulosti apo příčinách, jež jsou obtížně odhalitelné anemají vztah kbudoucnosti (např. „Řekněte mi, proč se ten žák tak chová“);

míří mimo kompetence amožnosti psychologa nebo jsou neetické (např. „Zařiďte utřídní paní učitelky, aby mu nedávala čtyřku zmatematiky... Zkuste ztatínka vytáhnout informaci o…“).

Literatura

2.5 Školní speciální pedagog

2.5.1 Úkoly speciálního pedagoga vrámci standardních poradenských činností školy

Vyhláška definuje vzdělávání těchto žáků, uskutečňované svyužitím vyrovnávacích apodpůrných opatření (§ 1 vyhlášky).

Je přesně stanoveno, kdo je žák stěžkým zdravotním postižením (§ 1 odst. 5 vyhlášky) akdo žák se sociálním znevýhodněním (§ 1 odst. 6 vyhlášky).

Další ustanovení se týká žáků bez zdravotního postižení, kteří se podle § 3 odst. 4 vyhlášky nevzdělávají podle vzdělávacího programu pro vzdělávání žáků se zdravotním postižením. Avšak výjimečně apo dobu nezbytně nutnou pro vyrovnání jejich zdravotního či sociálního znevýhodnění se mohou vzdělávat ve škole, třídě, studijní skupině pro žáky se zdravotním postižením (§ 3 odst. 5 vyhlášky).

Jsou stanoveny hlavní činnosti asistenta pedagoga (§ 7 odst. 1 vyhlášky).

Organizace vzdělávání žáků – v§ 8 odst. 5 se stanoví, že ve třídách, studijních skupinách pro žáky se zdravotním postižením mohou být zařazeni žáci dvou avíce ročníků, vpřípadě základní školy nebo třídy zřízené pro žáky se zdravotním postižením nejen na jejím prvním, ale též na druhém stupni. Pokud jde ovzdělávání žáků stěžkým zdravotním postižením ve školách pro ně zřízených aškolách při psychiatrických léčebnách, mohou jejich výchovu avzdělávání zabezpečovat souběžně tři pedagogičtí pracovníci, znichž alespoň jeden je asistent pedagoga (§ 8 odst. 6 vyhlášky).

Přesně jsou stanoveny podmínky, za nichž lze zařadit žáka se zdravotním postižením do školy, třídy, studijní skupiny pro žáky se zdravotním postižením, převést jej do upraveného vzdělávacího programu, čemuž může předcházet žákův diagnostický pobyt (§ 9 vyhlášky).

Do tříd, studijních skupin zřízených pro žáky se zdravotním postižením mohou být zařazováni na základě doporučení školského poradenského zařízení pouze žáci sjiným typem zdravotního postižení, nikoli žáci bez zdravotního postižení (§ 10 odst. 2 vyhlášky).

Co se týče počtu integrovaných žáků vběžných třídách, je možné individuálně integrovat maximálně pět žáků, což se týká též třídy mateřských škol (§ 10 odst. 4 vyhlášky).

2.5.2 Práva apovinnosti školního speciálního pedagoga

2.5.3 Standardní činnosti školního speciálního pedagoga

Depistážní činnosti

Diagnostika speciálních vzdělávacích potřeb žáka (shromažďování údajů ožákovi, včetně anamnézy osobní arodinné), analýza získaných údajů ajejich vyhodnocení

Vytyčení hlavních problémů žáka, stanovení individuálního plánu podpory vrámci školy amimo ni (druh, rozsah, frekvenci, trvání intervenčních činností)

2.5.7 Realizace intervenčních činností

Provádění, eventuálně zajištění individuální práce se žákem (speciálněpedagogické vzdělávací činnosti, činnosti reedukační, kompenzační, stimulační)

Individuální práce se žákem sohledem na konkrétní zdravotní postižení či znevýhodnění

Provádění, eventuálně zajištění speciálněpedagogické činnosti, činností reedukačních, kompenzačních, stimulačních se skupinou žáků

Participace na vytvoření individuálního vzdělávacího plánu

způsob poskytování individuální speciálněpedagogické nebo psychologické péče;

specifika práce sučivem (odborná doporučení pro pedagogickou práci se žákem);

doporučení učebních, rehabilitačních, kompenzačních pomůcek;

vyjádření kpotřebě dalšího pedagogického pracovníka ve třídě;

návrh případného snížení počtu žáků ve třídě;

vyjádření kpotřebě navýšení finančních prostředků;

další doporučení avýznamné informace vyplývající zprůběhu vyšetření.

Metodické akoordinační činnosti školního speciálního pedagoga

Kvalifikace školního speciálního pedagoga, osobnostní předpoklady

osobnost autoregulovanou, která má adekvátní sebehodnocení, sebecit asebedůvěru aje schopna řešit své problémy převážně sama,

osobnost dobře přizpůsobenou ustáleným společenským kritériím ajednající vjejich rámci,

osobnost individualizovanou dispozičně izkušenostmi získanými vzorci chování,

osobnost integrovanou, tj. takovou, jejíž všechny složky fungují vkoordinaci sjinými.

profesionálně zdatný, vybavený teoretickými vědomostmi,

trpělivý, protože spěch anervozita se lehce na druhého přenášejí,

emocionálně vyrovnaný, aby nepřenášel své osobní problémy na pracoviště nebo neprojevoval nepřiměřené reakce na projevy postižených jedinců,

tolerantní nejen ke klientům, ale také ke spolupracovníkům na profesionální bázi,

za cílem jdoucí odborník, který se nevzdává při potížích ahledá nová, alternativní řešení,

kreativní, aby vprocesu edukace vynalézal taková řešení, jež budou nejen správná anová, ale ipřitažlivá, zábavná apředevším ve prospěch klienta,

humanisticky orientovaný, tzn. směřující khledání lidské identity akpřirozené anenásilné výchově,

přiměřeně empatický, aby dokázal vnímat pocity aprožitky svých klientů asnažil se jim porozumět,

komunikativní, ve vztahu krodině klienta, ke kolegům.

nevhodným posluchačem je ten, kdo se mnou jedná moc úředně,

není dobrým posluchačem ten, kdo se na mě dívá jako na objekt či případ, který musí vyřešit,

není dobrým posluchačem ten, kdo se mnou jedná jako odborník-opravář.

Literatura

Poznámky