Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

PaedDr. Dana Kutálková

Jak připravit dítě do 1. třídy

3., aktualizované vydání

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00  Praha 7
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
www.grada.cz
jako svou 5483. publikaci

Odpovědný redaktor Zdeněk Kubín
Sazba a zlom Antonín Plicka
Návrh a zpracování obálky Daniela Eftimiadisová
Počet stran 200
Vydání 3., 2014

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a. s.

© Grada Publishing, a.s., 2014
Cover Photo © fotobanka Allphoto.cz

ISBN 978-80-247-4856-6

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

E-knihu ve formátu EPUB vytvořil Antonín Plicka

ISBN 978-80-247-9173-9 (ve formátu PDF)
ISBN 978-80-247-9174-6 (ve formátu EPUB)

Třetí vydání – radost i starost

Jestliže druhé vydání knížky udělá autorovi radost, pak třetí je již důvodem k oslavě, zvláště jde-li o text popularizující odborná témata – je to informace o tom, že je srozumitelný a pro čtenáře inspirativní.

Radost je ovšem vzápětí zkalena tím, že je zvykem nevydávat znovu tentýž text, ale „doplněné“, případně „upravené vydání“. Autor proto musí přemýšlet, čím text, který považuje za hotový, ještě doplnit nebo jak ho upravit.

Čas běží, termín odevzdání textu se krátí, rozumných nápadů je jako šafránu. Mě tentokrát zachránil telefonát, jenž mi připomněl jeden příběh, vlastně příběhy dva…

Byl zhruba měsíc po začátku školního roku, když zazvonil v logopedické ambulanci telefon. Volala maminka chlapce, říkejme mu třeba Jirka, o kterého jsem se před nástupem do školy starala. Je teď ve druhé třídě, má problémy se čtením, psaním, počítá pomalu a často špatně, prostě mu to nejde. Paní učitelka začíná upozorňovat na problémy s pozorností i s chováním – potíže si chlapec zřejmě kompenzuje tím, že šaškuje, aby vynikl alespoň nějak. „Vy ho přece znáte dlouho, nemohla byste nám něco poradit?“

Během rozhovoru se mi začaly vybavovat podrobnosti toho příběhu – a také mi vytanul v paměti druhý, stejně starý kluk. Oba totiž začínali chodit do mé logopedické ambulance přibližně ve stejné době a měli skoro stejné obtíže. A při důkladném rozboru situace se ukázalo, že příčiny opožďujícího se vývoje řeči a bídné výslovnosti jsou také zhruba stejné. Dokonce i rodiny žily podobně – ideální stav pro srovnávací studii. To mě ale tenkrát nenapadlo, i když jsem si postupně začala uvědomovat, jak se další vývoj obou chlapců začíná čím dál víc lišit.

S Jirkovou maminkou jsme se dohodly, že přijdou a zkusíme něco vymyslet – mě ale vrtal hlavou osud druhého chlapce, říkejme mu třeba Michal. Dokumentace se ve zdravotnictví schovává dlouho, mohla jsem si tak připomenout podrobnosti tehdejší naší spolupráce, mimo jiné také díky pravidlu, které nás už na fakultě učil pan profesor Sovák – „zapisujte doslova“. Měl pravdu – autentické výroky oživovaly s překvapivou přesností řadu měsíců staré situace. Času na nácvik bylo dost, takže jsme mohli zpočátku vystačit s hraním her, jež rozvíjely jednotlivé schopnosti, zvolna jsme omezovali sledování televize a videa na únosnou míru a využívali jsme pořady i na podporu vyprávění, kresby atd., aniž si chlapec uvědomil, že je to z naší strany vědomé cvičení – bral to jako zábavu. Řada dovedností se postupně objevovala „sama od sebe“, protože jsme připravili pomocí her všechny schopnosti, které byly k dalšímu pokroku potřebné. Také nešlo všechno hladce, leccos jsem musela důkladně vysvětlovat, někdy jsme se neshodli v hodnocení dosažené úrovně, ale prokazatelně měnící se situace a ochota dítěte vyhrávat body a drobné odměny umožnila využívat „ jen“ preventivní postupy, jež jsou časově celkem nenáročné. V posledním předškolním roce již stačilo dokončit pouze nácvik, který je závislý na věku a tím na celkové zralosti (jako je třeba výslovnost R a Ř a příprava grafomotoriky). V podstatě jsme po celou dobu vystačili se systémem her a s běžnou předškolní přípravou. Na jaře jsme mohli konstatovat, že „už všechno umíme“ a že teď již nemusíme nic dělat, protože od září začnou povinnosti a musíme si to ještě užít.

V dokumentaci jsem našla i adresu a číslo telefonu, a tak jsem jednoho dne zvedla sluchátko a číslo jsem vytočila. První reakcí maminky bylo překvapení – „ale my přece nic nepotřebujeme, Michal mluví bezvadně, a ve škole je docela úspěšný“. Vysvětlila jsem jí, proč volám – vlastně jsem si chtěla ověřit, zda postupy, které jsme tenkrát používali, byly účinné a výsledek trvalý, zda tehdejší nácvik je s odstupem času hodnocen jako snesitelný a zda moc nezatěžoval běžný denní režim rodiny. Byl z toho nakonec dlouhý a příjemný rozhovor dvou žen, jež se delší dobu neviděly – úplně se totiž vytratily role terapeutky a matky klienta.

Také před návštěvou Jirky jsem si prošla celou dokumentaci – i tam byla řada autentických výroků… Zápisy byly podstatně podrobnější a obsáhlejší než u Michala. Úkoly jsem zadávala znovu a znovu, protože nebyly hotové – nebyl čas, „on to nechtěl dělat“, případně „doma mu to ale šlo moc dobře“. Občas vznikaly pauzy – po nemoci se nějak „nedařilo“ dovolat se a domluvit si nový termín. Čas běžel a my neměli hotovou ani pravolevou orientaci, ani sluchovou pozornost, ani další položky, které – nejsou-li alespoň na průměrné úrovni – způsobují potíže ve škole. Michal trávil u televize pořád spoustu času, aniž by se pořady, jež viděl, jednoduchým způsobem využily k podpoře některých schopností, které jsme tak jako tak potřebovali oživit. Výslovnost se měnila pomalu – většinu hlásek uměl, ale v běžné řeči je nepoužíval, když byl upozorněn na chybu, vztekal se a často „se zasekl“. Kreslení ho nebavilo, maloval jen auta. Poslední předškolní rok jsem plánovala využít některých tréninkových programů, které už mají jasně stanovená pravidla, musí se cvičit denně a přitom nezaberou víc než slabou půlhodinku. Je to nejen cílený rozvoj některých schopností pomocí jednoduchých her, ale také nácvik systematické práce, plnění úkolů, samozřejmě s vidinou drobné odměny. Ale ani domluvy učitelek ve školce nepomohly – proti argumentu, že ho „přece nebudeme trápit úkoly, dokud to není třeba“, jsme ani společně nic nezmohly.

Nakonec jsem to na jaře víceméně vzdala – zrekapitulovala jsem, co by měl předškolák umět a jak to zařídit co nejsnadněji. Odklad školní docházky nepřipadal v úvahu. Do karty se napsalo „kontrola podle potřeby“ a s přáním úspěšné školní docházky jsme se rozešli. Od pediatra jsem věděla, že první třída proběhla celkem v klidu – doufala jsem tedy, že se věci vyřešily spontánně s postupným dozráváním nervového systému. Druhá třída už ale předpokládá větší samostatnost, také se změnila paní učitelka a všechny „nedodělky“ najednou směrovaly čerstvého druháka do pedagogicko-psychologické poradny jako potenciálního dyslektika a dysgrafika.

Když maminka s Michalem dorazili, ukázalo se, že budeme muset tvrdě cvičit to, co se mohlo kdysi podporovat pomocí her. A najednou se našel čas na docvičení sluchových schopností, bez kterých si dítě plete hlásky, dělá chyby v diktátech a nedokáže ani správně poznat délku samohlásek, takže zapomíná znaménka. Ve spolupráci s pedagogicko-psychologickou poradnou jsme museli docvičit i pravolevou orientaci, aby Michal nepletl podobná písmenka, a hlavně aby se mu nepletlo „přidávání a ubírání“ při matematice. A byly tu i další úkoly… to všechno při běžné školní výuce. Pravidelný nácvik ale přinesl změny, pochvaly od paní učitelky Michala těšily, takže většinou vydržel udělat denní penzum – a když už mu docházela trpělivost, naučil se v klidu a bez křiku požádat o pár dní „volna“ – úkoly se minimalizovaly, jenom aby nacvičené nezapomněl.

Maminka nakonec shrnula situaci: „Za každou tenkrát ušetřenou hodinu teď cvičíme nejmíň dvě – ale nedá se nic dělat, když jsme to zvorali, tak to musíme vydržet.“

Přeji čtenářům, aby je nic podobného nepotkalo.

autorka

Úvod

„Co budete dělat o prázdninách?“

„Ale chtěli jsme jet zase jednou k moři, jenže děti se bouří. Starší má puťák a malá chce být na chalupě – že tam má pejska a králíky a já nevím co ještě.“

Z dalšího, v pražské tramvaji náhodně vyslechnutého hovoru vyšlo najevo, že děti už u moře byly a „byla tam pěkná otrava“. „Dovedeš to pochopit? O všechno jsme měli postaráno.“

No právě – chtělo se mi vmísit se do rozhovoru. Děti mají o všechno postaráno celý rok – a tak si chtějí o prázdninách samy stavět stan (přestože občas spadne), samy vařit (přestože se to občas nedá jíst), chtějí dobrovolně podstupovat nepohodlí pěších túr, puchýře a propocená záda pod batohem. Pro malé dítě je obyčejná koza nebo králík, které si může pohladit nebo pochovat, nesrovnatelně větší atrakce než exotické zvíře za plotem. Podvědomě se drží zuby nehty aktivního způsobu života a zážitků s ním spojených i za cenu nepohodlí, protože tuší to, co by měli vědět dospělí – že totiž vývoj je dialog protikladů. Když nemáme nikdy hlad, nemůžeme si úplně vychutnat jídlo, nemáme-li někdy pořádnou žízeň, neoceníme naplno orosenou sklenici vody. Takové zkušenosti a zážitky nelze vůbec nijak předat – to si musí prožít každý sám.

Z praxe

Jeden tatínek při rozhovoru na toto téma najednou povídá: „A víte, že asi máte pravdu? Na jednom školním výletě se mi udělaly na patě puchýře jako pětikoruna. Z výletu si moc nepamatuju, ale nikdy nezapomenu na pocit úlevy, když jsem se zul a strčil nohy do potoka.“

Ptáte se, co má tohle povídání společného s přípravou do školy? Všechno. Civilizace totiž velice rychle změnila podmínky, v nichž děti vyrůstají, a tím výrazně ovlivňuje i jejich vývoj. Některé schopnosti mají podstatně lepší podmínky – například množství znalostí, které už předškoláci mají z nejrůznějších oblastí, je někdy obdivuhodné. Informací, jež se na děti odmala hrnou, je ovšem tolik, že v pudu sebezáchovy mozek často vypíná – říká se tomu ochranný útlum.

Proto jsou na tom jiné schopnosti zase podstatně hůř – třeba zrakové či sluchové vnímání. Dítě se totiž postupně učí slyšet, ale neposlouchat, nebo se dívá, ale vlastně nevidí, protože nevnímá.

A tak děti žijící v pohodlí a dostatku, opečovávané a cílevědomě intenzivně rozvíjené celou milující rodinou, selhávají v dětském kolektivu, v němž se neumějí pohybovat a podřídit se jeho pravidlům, a později selhávají i ve škole, kde jim to najednou třeba moc nejde, „ale my se přece všichni tak snažili“.

Civilizace přináší i druhý extrém. Dítě sice žije v pohodlí a dostatku, ale přesto strádá – rodiče nemají čas a babičky jsou ještě mladé a zaměstnané. Již dávno neplatí představa bělovlasé babičky v šátku s knížkou na klíně. A tak se dítě odkládá před televizi nebo počítač a dostává drahé hračky, které mu ale nikdo nemá čas předvést.

Z praxe

Jednou jsme při logopedické terapii, kam dítě provázela bona (chůva je „takové zastaralé“ a paní na hlídání zase moc dlouhé), potřebovali poměrně rychle nacvičit dost obtížný úkol. Aby dítě mělo nějakou motivaci, zeptala jsem se, co by si moc přálo – mohli bychom třeba poprosit rodiče, aby mu vyhověli. Dítě se ani moc nerozmýšlelo a vyhrklo: „Chtěl bych jít s tátou do zoologické zahrady.“ Podívaly jsme se po sobě s tou paní a pohledem jsme si řekly všechno. Slíbila jsem, že s tatínkem promluvím a zkusím to zařídit.

Zavolala jsem mu, a teprve když jsem sekretářce vysvětlila, že opravdu nemůže tuhle věc rozhodnout, dala mi ho k telefonu. Nevím, jestli pochopil, že nejde vůbec o to, kam se synem půjdou, ale že budou půl dne spolu. Nakonec to slíbil. Dítě se úkol naučilo, ale tatínek slib nesplnil – neměl čas. Nikdy nezapomenu na zklamané a rezignované oči toho chlapce, když mi to říkal.

Máme-li děti na školu připravovat pozvolna, nenápadně a efektivně, měli bychom nejdřív pochopit, kde nám civilizace pomáhá a kde právě naopak, které schopnosti a dovednosti jsou pro rovnoměrný vývoj nezbytné, a co se stane, když některá schopnost chybí.

Z praxe

Předškolní holčička docházela na logopedii kvůli problémům s plynulostí řeči. Jednou, někdy před Vánoci, kdy se už koktavost začala konečně ztrácet, jsem se zmínila, že po Vánocích se začneme pomalu připravovat na školu, aby mohla v první třídě dostávat samé pochvaly. Po Vánocích babička přinesla iniciativně zakoupenou sadu písanek a desky s písmenky. Vysvětlovala, že během svátků zatím neměli čas začít (naštěstí!), ale teď se do toho dají, aby jí to ve škole šlo. Moc se divila, když zjistila, že příprava na školu výuku čtení, psaní a počítání prakticky vůbec neobsahuje a že si budeme většinu času „jenom hrát“.

Cílem předškolní přípravy totiž rozhodně není dítě předem naučit číst a psát, „aby mu to pak ve škole pěkně šlo“, ale zajistit především maximální a harmonický rozvoj schopností, které umožní, aby dítě bylo – až přijde čas – při výuce čtení, psaní a počítání bez větší námahy úspěšné.

A tak se pokusme společně projít jednu po druhé nejdůležitější schopnosti, které do značné míry ovlivňují úspěšný start v první třídě. Dobrý základ z předškolního období rozhoduje i o výsledcích v dalších třídách a vztahu ke vzdělání obecně. Můžete si vybrat z různých her, jež jsou pro rozvoj konkrétní schopnosti nejvhodnější.

1. Obratnost

Každé normální dítě je od přírody zvídavé. Již vkojeneckém věku bere všechno do ruky avětšinou hned také do pusy, později je jak pytel blech asnadno utahá idospělého. Všechno chce zkoušet (slova „já sám“ se vjistém období stávají postrachem věčně spěchajících maminek). Pomalu ale vstupuje do jeho života civilizace. Do školky aze školky se jede autem, autobusem nebo jiným dopravním prostředkem, stejně tak na nákupy.

Možnost pohybových aktivit je dost omezena hlavně ve městech– předškolní dítě nemůže jít samo do parku nebo na hřiště ačasu na podobné vycházky je málo. Akdyž už tam je, často slyší: „Nelez tam, uklouzneš, spadneš, neber to do ruky, fuj.“

Dítě také rádo pomáhá sprací– připadá si velké adůležité avnašich podmínkách je pro ně práce spíše hrou adobrodružstvím. Jenže při dnešním způsobu vaření, mytí nádobí nebo praní se moc uplatnit nemůže. Zelenina se kupuje většinou již očištěná aněkdy inakrájená na kousky, housky se koupí hotové nebo alespoň předpečené (kdo by se patlal ve všední den stěstem), polévky vpytlíku, knedlíky vprášku. Nádobí se nacpe do myčky, prádlo do pračky. Místo řady složitých, ale zautomatizovaných pohybů (vymývání hrnečku, ždímání prádla) pouhé zmáčknutí knoflíku. Takéna zahradě je všechno jinak– místo kosy asrpu sekačka. Snad jedině pletí se zatím nepodařilo zmechanizovat– ikdyž mulčovací kůra také práci ušetří.

Zpraxe

Známá mi vypravovala: „Vdobě, kdy unás byl popcorn ještě málo známou pochutinou, dostali jsme od známých pytlík zrnek. Jejich pražení bylo atrakcí pro všechny děti zokolí– ipro ty, které pukanku mohly mít, kdykoli si vzpomněly, ovšem hotovou. Zrnka létající po kuchyni, kdykoli jsem předčasně odklopila pokličku, byla vítána radostným křikem aza chvíli zmísy teplého popcornu nezbylo nic. Některé děti se kolem mě motaly skoro denně. Sypaly slepicím, vybíraly vajíčka, zkoušely sekat trávu pro králíky, míchaly těsto. Občas mi, pravda, vyplely ito, co mělo na záhoně zůstat, ale co se dá dělat, naschvál to neudělaly. Když jsem je chválila, jak jsou pracovité, jedna holčička povídá: ‚Anemůžeš to říct našim? Já doma nesmím nic dělat, jsem prý ještě dítě amám si prý radši hrát.‘“

Ke slovu přichází takételevize, video apočítače, které udrží dítě alespoň trochu vklidu. Pohybu ubývá adítě se stává pohodlným, takže časem už opohyb možná ani nestojí. Nejenže to není přirozené, ale přímo to ohrožuje jeho vývoj– například mluvení ipsaní jsou činnosti velmi náročné na pohybovou koordinaci. Kde ji ale dítě má nabrat, když většinu dne prosedí ahraje si shračkami, které ji nijak nepodporují. Hry, jež přirozeně, postupně avprůběhu dlouhého období pohybovou koordinaci rozvíjely, se beznadějně ztrácejí.

Pamatujete si ještě dobu, kdy si na každém volném plácku parta kluků čutala smíčem nebo hrála kuličky, později čáru? Holky zase měly „školku“ smíčem ase švihadlem. Malé se opičily po velkých apostupně zvládaly čím dál těžší prvky adelší sérii, než udělaly chybu. Podobnou roli hrálo ipřebírání nití natažených na prstech. Tyhle děti nepotřebovaly žádné tréninkové programy na vylepšení pohybové koordinace.

Dnes se podobně rozšířila snad jen jízda na skateboardu– některé kousky, které se kluci naučí, jsou opravdu obdivuhodné. Jenže je to sport jen málo vhodný pro předškolní děti, onichž je teď řeč.

Není náhodou, že nárůst různých vývojových potíží od nadměrné aobtížně zvladatelné pohybové aktivity přes výskyt problémů sučením až po prohlubující se poruchy řeči lze vysledovat všedesátých, ahlavně vsedmdesátých letech uplynulého století. Vté době se totiž podstatněji rozšířilo využívání techniky vdomácnosti ivysílání televize.

Zpraxe

Rodiče přivedli pětiletého chlapce, protože ho nezajímaly ani hračky, ani stavebnice, ani pastelky. Pořád jen ležel vknížkách. Neprohlížel si ale běžné dětské knížky– ty odkládal. Dokázal celé hodiny listovat vencyklopediích opřírodě itechnice, prohlížel si katalogy plné roztodivných přístrojů arůzné učebnice. Utelevize trávil také dost času– měl rád hlavně dokumentární pořady. Vůbec neměl zájem oaktivity přiměřené jeho věku. Nejdřív to rodině imponovalo, ale později si uvědomili, že něco není vpořádku. Nedokázal si hrát svrstevníky, děti se mu smály, protože měl „divné nápady“. Když se nablízku objevilo živé zvíře, pes nebo kočka, zpanikařil. Velmi špatně kreslil ana svůj věk inápadně špatně mluvil. To ho přivedlo na logopedii.

Vyšetření ukázalo, že chlapec je nejistý vreálném světě, atak utíká do světa zprostředkovaného knížkami atelevizí (počítač doma rodina neměla). Kresba byla slabá nejen obsahem, ale itechnicky– tužka si dělala, co chtěla, čáry vedly málokdy tam, kam je namířil. Slovní zásobu měl mimořádně velkou, ale neutříděnou– nedokázal ani určit slova, která ksobě patří (jablko, hruška, třešeň= ovoce). Výslovnost byla také nápadně špatná.

Po dohodě spsychologem dostal chlapec úkoly, které rodiče opravdu nečekali– chodit pěšky na vycházky avýlety, společně kreslit, co viděli zajímavého, hledat houby (nejlépe vmlází, kde je třeba se trochu plížit aproplétat), sbírat borůvky, vyrobit lodičku zkůry, navlékat korále zjeřabin, postavit domeček zklacíků amechu. Knihy nepřiměřené věku se postupně „ztrácely“ zjeho dosahu, na jejich místo přicházely dětské encyklopedie apříběhy. Teprve později, když se podařilo změnit jeho návyky apřiblížit ho světu jeho vrstevníků, bylo možné pomocí individuálního tréninkového programu postupně doplňovat všechny schopnosti, které mu scházely. Odstranily se nejnápadnější chyby ve výslovnosti apostupně bylo možné zařadit jej do školky. Nakonec všechno zvládl aprvní třídou prošel bez problémů. Kdyby ale rodičům včas nedošlo, že se vývoj ubírá nezdravým směrem, mohli mít doma místo chytrého kluka nespolečenského podivína.

Není, myslím, všeobecně známo, že někteří lidé si nejlépe pamatují informace, které jsou spojeny spohybem. Často jsou to lidé pohybově nadaní, tíhnoucí knejrůznějším sportům, ale třeba istudenti, kteří se učí „za pochodu“, sknihou vruce chodí po pokoji anahlas si říkají, co si potřebují zapamatovat. Pokud jste viděli film Marečku, podejte mi pero, byl jeden zdospělých „studentů“ dobromyslnou karikaturou člověka právě stímto typem paměti.

Podobně je spohybem spojený ihmatový typ paměti– lidé tohoto typu mají strochou nadsázky „paměť vrukou“. Bývají vyhledávanými řemeslníky, kteří si poradí skaždou prací nebo poruchou. Často jsou iprofesionály voborech, které souvisejí spřírodou (geolog, botanik apod.), nebo umělci (keramik, řezbář apod.).

Aprotože vpředškolním věku těžko můžeme odhadnout, jaký typ paměti udítěte převládá ačím jednou dítě bude, je jaksi naší povinností dát mu dostatečné šance krozvoji každé ze schopností.

Jenže musíme mít na paměti idruhou povinnost– totiž mít na dítě nároky přiměřené věku aokolnostem. Mám teď na mysli druhý extrém– vysoké ambice některých rodičů, kteří už vidí svého potomka jako špičkového sportovce. Pohybové schopnosti má dítě vynikající, ale za cenu obrovské námahy aodříkání. Anezřídka iza cenu ztráty běžných dětských radostí.

Je-li dítě pohybově nadané ahodně se sportu věnuje, měli by rodiče především hlídat, aby nároky nepřekračovaly možnosti obnovy sil aaby se vývoj neubíral příliš jednostranně.

Důsledky nedostatečné pohybové aktivity se odrážejí ve vývoji dítěte– omezuje se vývoj řeči, schopnost naučit se psát, brzdí se vývoj pravolevé orientace.

Také lékaři upozorňují na rizika znedostatku pohybu– křivá záda, povolené svaly, obezitu astím spojené nemoci, jež dosud byly vyhrazeny spíše jen dospělým. Proto bude obratnost (motorika) první oblastí, které se budeme věnovat.

Atřetí důvod, proč by dítě mělo být přiměřeně obratné azdatné: vdětské skupině je to jedna znejdůležitějších okolností, jež rozhodují otom, jak bude dítě vrstevníky přijato, jakou roli ve skupině získá. Chytré, ale nešikovné děti to mívají většinou těžké.

Motorika velkých svalových skupin

Zpraxe

Pětiletý chlapec měl velké problémy svýslovností. Přitom nelze říct, že by byl od přírody nešika. Také kresbu rychle vzdával: „Já to neumím.“ Rozbor možných příčin ukázal, že trávil většinu času pouze na zahradě rodinného domu pod neustálým bdělým dohledem babičky, která nešetřila dobrými radami– „nelez tam, nedělej to, proč jdeš tam, ane sem, teď si hraj na tohle“ apod. Kromě dopolední školky nikdy nebyl vpartě dětí mimo zahradu („aby se nenaučil žádnou špatnost ataké aby nebyl nemocný“). Skoro nic nesměl, aby se neumazal, neuhodil, neodřel. Vedle nedostatečného vývoje pohybových dovedností časem ztratil vlivem výchovy ijakoukoli iniciativu ajistotu, nejen pokud jde opohyb.

Hlavní byla úprava výchovných zvyklostí, například směl být vMŠ iodpoledne. Domluvili jsme také„pánské dny“, kdy se někam ztratili jen statínkem aužívali si „mužských zábav“. Došlo tak na odřeniny aroztrhané kalhoty, ale především na spoustu zážitků aspolečných tajemství. Suvolněním pohybových aktivit se dařilo postupně zlepšovat výslovnost adodat dítěti zase trochu sebevědomí. Přes prázdniny jsme dohodli jen rámcový program. Rodiče pochopili příčinu problému asami dokázali zlepšovat synkovy schopnosti. Situace se začala „sama od sebe“ měnit. Po prázdninách jsme už mohli používat postupy běžné udětí jeho věku.

Náměty na rozvoj obratnosti velkých svalových skupin

Chůze

Nejlepší jsou pěší výlety adelší vycházky (do přírody imimo cesty, do parku apod.) snějakým cílem (hrad, zoologická zahrada, vzdálená cukrárna), pěšky se dá jít ileckam na návštěvu, kam bychom mohli dojet autem nebo městskou dopravou.

Běh

Dítě většinou chvíli neposedí aběhá spontánně, kdykoli ktomu má příležitost. Pokud ale slyší vrůzných variantách příliš často „nelítej tak“, „ať se neuhřeješ“, „sedni si konečně“ apod., většinou stejně neposlechne, ale spontánní aktivity bude ubývat rychleji, než odpovídá vývoji. Máte-li pocit, že by si dítě mělo alespoň na chvíli odpočinout, je lepší udělat pauzu nabídkou jiné, klidnější činnosti nebo krátkého občerstvení (informace, že při jídle se neběhá, má na rozdíl od té první smysl).

Skákání

Platí tady přibližně totéž, co uběhání. Skákat se dá přes různé překážky– louže, strouha, větev apod. Pokud dítě nikdo nevaruje, že „zakopne aodře si koleno“, většinou si zvolí překážku, kterou zvládne. Apokud ne, příště bude opatrnější. Nebude-li mít ale po několik let možnost pomaloučku si zvyšovat pomyslnou laťku výkonu, vytvoří si slušný mindrák, až dojde ve škole na skok daleký avysoký.

Skákat se dá izvýšky– například zrůzných zídek. Rozumný pokyn zní: „Zkus to, ale já si sem radši stoupnu, abych ti mohl pomoci.“ Také dotaz, zda se dítě chce raději držet za ruku, je vpořádku. Většinou ovšem slyšíme: „Kam to zase lezeš, chceš se polámat?“

Skákat se dá také snářadím– většinou se švihadlem. Tady hraje roli nejen obratnost, ale ikoordinace apostřeh. Občas je také vidět holčičky, které skáčou „gumu“. Dlouhou prádlovou gumu svážeme na obou koncích. Drží ji dvě dívky stojící proti sobě tak, že tvoří ve výši jejich kotníků obdélník. Třetí stojí uprostřed askáče tak, aby při doskoku gumu zašlápla oběma nohama. Když celou dohodnutou sérii zvládne, posune se guma výš.

Lezení

Vpřírodě se dá lézt do výšky: na pařezy, na stromy, na různé skalky askály, ve městě připadají vúvahu spíše různé prolézačky, naštěstí čím dál nápaditější ahezčí. Lézt se dá ipo zemi– vpřírodě se například hříbky hledají nejlépe vmlází („Já se tam už nevejdu, nemohl by ses tam jít podívat?“), takéhra na schovávanou vyžaduje často obratné plížení. Ve městě je klezení po zemi venku opravdu málo prostoru, ve školce si však například můžeme pomoci látkovým tunelem adoma zase lezení využijeme při úklidu pod válendou.

Házení

Házet lze lecčím– můžeme házet kameny do vody, klacíky pejskovi, když si chce hrát nebo sněhovými koulemi či šiškami vlese.

Nejčastěji se hází do dálky. Lze ale házet ido výšky nebo naplocho– kdo udělá větší počet žabek na hladině rybníka nebo řeky. Na přesném házení nebo koulení předměty je založena iřada her– od kuliček přes stále oblíbenější hru pétangue, pocházející zFrancie, až po žactvem stále udržovanou hazardní hru čára, která se hraje smincemi.

Na házení jsou založeny ihry, jež se hrají sraketou– badminton, tenis nebo ping-pong. Spolehlivě nejrozšířenější jsou ale hry smíčem.

Hry smíčem

Hry smíčem patří knejvšestrannějším pohybovým aktivitám– kromě základní obratnosti velkých svalových skupin podporují ipostřeh, pozornost, obratnost rukou (čím je míček menší, tím spíš) nebo nohou (při fotbalu). Dítě se naučí ovládat svou sílu– někdy je třeba hodit či kopnout míč daleko, někdy jen blízko. Her smíčem je bezpočet, proto snad jen několik málo námětů.

Hrajeme si

Hra na chyby

Počet hráčů vcelku není omezen. Mohou hrát jen dva, pokud je hráčů více, postavíme se do kruhu. Házíme si míčem, kdo ho upustí, musí si stoupnout snohama křížem, při druhé chybě na pravou nohu, při třetí na levou nohu, při čtvrté si klekne atd. Jestliže míč chytí, jde ojednu chybu zpět (stojí-li křížem, může si stoupnout zase normálně, klečí-li, může si stoupnout na jednu nohu). Další pravidla lze dohodnout podle vlastního uvážení. Hra může například končit po několika hodech– kdo má méně chyb, vyhrává, může skončit po určitém dohodnutém čase, nebo když nás přestane bavit… Hráči si mohou pomáhat– lehkým hodem, který druhý chytí, amůže si stoupnout ostupínek pohodlněji – nebonaopak.

Na třetího

Dva hráči vkrajních pozicích se snaží trefit míčem třetího, který se pohybuje uprostřed. Ten, komu se podaří prostředního hráče trefit, ho vystřídá.

Na jelena

Hraje se stejně, jenom větší počet dětí stojí vkruhu asnaží se trefit prostředního.

Tyto hry jsou dobrou průpravou na vybíjenou oblíbenou ve škole.

Když si pak ve školním věku při sestavování družstev dva kapitáni vybírají střídavě hráče do svých týmů, volí je především podlejejich obratnosti. Vzniká tak pomyslný, ale objektivní žebříček šikovnosti. Nešikové zůstávají většinou na ocet, nebo jsou nakonec do týmu přiděleni často za brblání ostatních spoluhráčů ajako první se stávají vybitými. Tělocvik se pak stává pro slabší povahy pravým utrpením.

Plavání

Také jakékoli hry ve vodě jsou nezastupitelné při rozvoji obratnosti. Pětileté dítě by už svodou mělo mít své zkušenosti. Někdy vmateřské škole chodí děti na výuku plavání. Nejpřirozenější jsou spontánní hry ve vodě vpřírodním prostředí, urybníka, uřeky nebo umoře, samozřejmě pod bedlivým dozorem dospělého. Není cílem této knížky popisovat metodiku výuky plavání, ale hry snad poslouží jako námět rodičům, kteří nevědí, jak do toho. Není totiž nic tristnějšího než řvoucí dítko, které drží dospělý pod pasem, zahrnuje ho spoustou pokynů, co má dělat rukama anohama, anutí ho „plavat“.

Svodou souvisejí idalší vodní sporty– veslování, pádlování. Výpravy na nafukovacím člunu nebo matraci do zákoutí na rybníce, kam se nedá doplavat, bývají vítaným dobrodružstvím. Pokud dítě neumí plavat, jsou vesta či nafukovací rukávky idozor dospělého samozřejmostí.

Kruh se za bezpečnou ochranu nepovažuje. Navlečený pod rukama překáží pohybu, posunutý do pasu může způsobit, že těžší horní polovina těla se octne pod vodou, zatímco nohy se bezmocně mrskají ve vzduchu. Otom, že se zněj dá vyklouznout úplně, ani nemluvě.

Hrajeme si

Na zaháněnou

Dva stojí proti sobě čelem, cákají na sebe asnaží se, aby se druhý otočil, nebo couvl. Kdo se otočí ksoupeři zády, či couvá, prohrává. Lze počítat trestné body za otočení, nebo hrát až do okamžiku, kdy jeden ze soupeřů couvne za vymezenou hranici.

Na vodníka

Dítě se nadechne, jednou rukou si podrží nos, potopí se adruhou hrozí nad hladinou. Pokud je dětí víc (nejméně tři), drží se ve dvou řadách proti sobě za ruce adítě, které dělá vodníka, se má vynořit vmezeře mezi rukama tolikrát, kolik je dvojic.

Na třetího

Dva hráči si na mělčině házejí lehký nafukovací míč atřetí uprostřed se snaží ho získat. Smenším atěžším míčem je úkol obtížnější.

Za těchto okolností je třeba alespoň vytvářet situace, kdy dítě prostě získává kondici bez ohledu na eleganci sportovního pohybu– na výlety ado lesa může chodit opravdu každý.

Jemná motorika rukou

Náměty na rozvoj jemné motoriky rukou

Manipulace spředměty (rozebírání,skládání,třídění, sestavování)

1.Přírodní materiály– dřevo, textil, případně kov– jsou obvykle na dotyk imanipulaci zajímavější než umělá hmota. Avětšinou také více vydrží.

2.Čím je hračka variabilnější, tím lépe.

Zpraxe

Práce spapírem (vytrhávání,stříhání,lepení,skládání)

Vyrábíme

Práce stextilem

Přírodniny

•Přinesete-li si zvýletu jeřabiny, můžete navlékat korále nebo řetězy.

•Zvětšího kousku kůry lze vyřezat lodičku.

•Na podzim si zlistů javoru můžete vyrobit krásného draka– jednotlivé listy se překládají kousek přes sebe, do obou se propíchnou dírky aprovlékne se tudy stopka.

•Zmakovice se dá vyrobit panenka (pod makovici nařasíme amašličkou zavážeme proužek látky, přimalujeme oči nebo přilepíme dva malé korálky, přiděláme pusu).

•Zvylisovaných květin alístků nebo ze slaměnek se dají lepit pěkné obrázky– dítě se naučí pracovat ispinzetou.

•Zvětší půlky vlašského ořechu lze vyrobit maličkou postýlku nebo kočárek. Dvě různě velké poloviny vložíme do sebe do pravého úhlu, jedna tvoří kočárek, druhá boudu. Trochu vaty zavážeme do dvou ústřižků látky apřichytíme lepidlem do skořápky– vznikne polštářek apeřinka. Mezi ně zapíchneme malou makovičku nebo přilepíme dřevěný korálek, na který namalujeme obličej. Kolečka kočárku mohou být zpapíru či zmalých knoflíků.

•Ze slámy lze vyrábět třeba hvězdičky– namočená, stejně dlouhá stébla složíme těsně vedle sebe auprostřed pořádně stáhneme tenkým, ale pevným provázkem. Pak provázek propleteme kolem středu, aby se stébla pravidelně rozdělila do kruhu. Děti mohou také navlékat řetězy zcentimetrových kousků slámy abarevných koleček zpapíru, zmašliček nebo namočeného, změklého nového koření či hřebíčku.

•Spoustu námětů na podobné věci najdete vprodejnách tradičních řemesel nebo na různých trzích. Oco budou dětské výrobky méně krásné, oto budou dojemnější.

Potraviny

•Slámu mohou dobře nahradit barevná brčka– řetěz znastříhaných brček akoření (hřebíček, nové koření) je také pěkný.

•Zkoření namočeného přes noc lze navlékat voňavé korále.

•Stejnou službu udělají itěstoviny– navlékat lze hvězdičky, kolínka ajiné tvary, můžeme je také kombinovat skořením, mašličkami, korálky atd. Možností je při dnešním výběru na trhu neomezeně, záleží jen na troše fantazie.

•Navlékat můžeme inamočený hrášek nebo čočku– častěji se ale používají na konci nazdobené špejle nebo párátka (třeba rozinka, kolečko kanafasu, čočka na konci), které se na Vánoce píchají kolem dokola do jablíčka, anahoru se upevní svíčička. Do mezer mezi párátky můžeme přidat imalé větvičky něčeho zeleného– například buxus nebo tis. Takový svícen je podstatně půvabnější než přeplácané vánoční dekorace zdovozu.

•Zrůzných potravin lze sestavit takéobrázky: například na karton nalepíme špagety jako základní linie místo kresby, vzniklé plošky pak potřeme lepidlem avyplňujeme sypáním (krupice, rýže, lněné semínko, sezam, hořčičné semínko, kmín apod.), nebo skládáním (hřebíček, čočka, hvězdičky ztěstovin apod.). Oblíbeným námětem je kupříkladu sněhulák (na tmavou plochu malujeme lepidlem asypeme krupicí, vločky mohou být ztěstovin, sněhulák vruce drží koště ze špaget, nos má zmleté papriky) či zahrádka, kde se uplatní podstatně více materiálů (tráva ze špenátových špaget nebo salátového koření– bazalka, estragon apod., záhonky zlněného semínka, kytky zhřebíčků sestavených do hvězdičky, sluníčko zkurkumy apod.).

Modelování

Kreslení amalování

Cvrnkání kuliček

Motorika mluvidel

•Nejlepší je cvičit příležitostně, když základní pohyb má smysl– olizování rtů, když se dítě ušpiní, čertíka, když se vyskytne jeho obrázek nebo vystupuje vpohádce, kterou si čteme, apod.

•Účinnější je krátké cvičení– maximálně do dvou až tří minut, zaměřené na přesnost provedení, rychlost není důležitá.

•Je účelnější zkoušet základní pohyb několikrát za den, třeba jen půl minuty („Nezapomněl jsi, jak jsme dělali čertíka?“), než delší cvičení občas.

•Je dobré využít zrcátko, aby si dítě mohlo zkontrolovat zrakem, zda dělá pohyb jazykem nebo rty přesně.

Základní příprava na nácvik při větší neobratnosti

Jazyk

•Pohyb jazyka dopředu adozadu: jazyk míří zpusy ven („udělej čertíka“).

•Pohyb jazyka zprava doleva:jazyk jezdí zjednoho koutku úst do druhého, špička jazyka se mrská venku zúst apřipomíná ocásek ještěrky (nebo ve vazbě na minulou motivaci: „čertík se rozhlíží“).

•Pohyb jazyka nahoru adolů: zkusit si olíznout špičku nosu, horní ret, dolní ret, bradu (jak nejdál to jde).

•Pohyb jazyka po kruhu: olíznout rty kolem dokola jednou, později ivíckrát za sebou, střídat pohyb doleva adoprava.

•Jazyk ohnout nahoru adozadu arychle natáhnout– zvuk připomíná klapání podkov.

Rty

•Špulení rtů do kruhu, rty se mírně vytahují ven– dávat pusinku, pískat, olizovat prst namočený do nějaké dobroty, dělat komín (vlak vydává zvuk charakterizovaný hláskou ššš, při níž se právě rty hodně zaokrouhlují) apod.

•Roztažení rtů doširoka: „ukaž zoubky, jestli sis je správně vyčistil; jak cení zuby pes“.

Zuby

•Pomocí horních zubů stahovat zdolního rtu krém, jogurt nebo jinou potravinu.

•Nácvik čelistního úhlu– vzdálenosti zubů od sebe. Čelistní úhel výrazně ovlivňuje kvalitu samohlásek. Zacvakat zuby osebe, udělat škvírku, jako když pijeme brčkem, jako když ukusujeme tatranku, jako když si chceme ukousnout velký kus jablíčka nebo jako upana doktora, když nám kouká do krku (Á).

Patrohltanový uzávěr

•Kloktání vodou (zejména při čištění zubů).

•Nafouknout tváře a„propíchnout“ je („děda kouří fajfku apouští po troškách kouř“).

•Pořádně se nadechnout nosem, zadržet dech anafouknout tváře. Rozkmitat rty unikajícím vzduchem.

•Střídat hlásky, které potřebují silný uzávěr (p, b, sykavky), snosovkami (m, a). Ukazovat obrázky, dítě udělá příslušná zvuk. Dávat stručné hádanky („bydlí vlese abručí“), dítě uhádne apřidá zase dohodnutý zvuk.

•Jiná varianta: Šel lesem medvěd (dítě udělá předem dohodnuté mmmmů) apotkal hada (ssss), na větvi seděli ptáci (pípí) ačekali, co se bude dít. Medvěd (mmmů) si chtěl shadem (ssss) povídat, ale had se odplazil pryč atd. Hra předpokládá jistou míru sluchové pozornosti ataké fantazii dospělého.

Motivační relaxační hra

•Děti leží na zemi nebo pohodlně vkřesle adospělý vypráví „pohádku“, kterou děti ilustrují pohyby– jsme na louce, svítí nám do očí sluníčko (pevně zavřít oči), trochu fouká vítr (fí), po cestě jede koník aklepe podkovami. Sluníčko zašlo za mrak (uvolnit obličej). Na cestě jsme potkali ještěrku, která mrská ocáskem. Lekli jsme se (úleková grimasa). Pak nám bylo ksmíchu, jak je malá. Jdeme si koupit zmrzlinu (olizování). Cestou někdo upadl (pofoukat koleno). Od zmrzliny nás rozbolel zub (hledat vpuse, který to je) atd.

Cvičení pro podporu jednotlivých hláskových skupin

Nácvik jemné motoriky mluvidel pro děti po pátém roce

•Olizovat dáseň těsně za dolními zuby zprava doleva azpět– počítáme zoubky, hledáme, který je největší, nejšpičatější, který je poslední. Ještě účinnější je, pokud po dásni posunujeme lentilku, kousek žvýkačky, rozinku apod. Dítě se musí snažit, aby předmět udrželo, aproto je ve svalu větší napětí než při pohybu jen tak.

•Totéž zkusíme za horními zuby– udržet jazyk nebo ipředmět nahoře je obtížnější, proto se zařazuje až na druhé místo. Snažíme se oco největší čelistní úhel („abych viděl, jestli to děláš správně“).

•Ťukáme špičkou jazyka na horní alveolu těsně za horními „jedničkami“ („někdo ťuká, klepat jako datel“).

•Střídáme polohu jazyka nahoře adole– střídavě ťukáme za dolní ahorní řezáky („jezdíme výtahem, šplháme na strom alezeme dolů apod.“). Velký čelistní úhel se nemění, snažíme se, aby se brada nepohybovala (dítě si podpírá rukou bradu, acítí proto každý pohyb brady– „zase poskočila“).

•Špičku jazyka zaklesneme pevně za horní řezáky aměníme čelistní úhel, otvíráme azavíráme pusu– „větráme aotvíráme dveře dokořán“.

•Uděláme zjazyka „placku“ aokrajem ho přitiskneme ke všem dolním zubům. Lze využít idlouhou „nudli“ žvýkačky, umístit ji do pusy jako podkovu ajedním rázem ji rozplácnout na placičku.

•Totéž inahoře.

•Zvedneme okraje jazyka auděláme alespoň uprostřed prohnutou mističku, rulička zjazyka je ještě lepší.

•Olizujeme jazykem patro zezadu dopředu azastavíme se těsně za horními zuby. Na patro lze přilepit kousek tenké oplatky ajazykem ji sloupnout.

•Na jazyk asi 2cm za špičku umístíme kousek žvýkačky, zavřeme pusu atlakem jazyka ji rozmáčkneme na placku. Podobně lze použít lentilku adržet ji přitisknutou, dokud se nerozehřeje anepraskne.

Motorika očních pohybů

Náměty na procvičení očních pohybů

Koordinace

Koordinace pohybová

Školka

• 10× sjednou nohou nakročenou

• 9× snožmo smeziskokem

• 8× snožmo bez meziskoku

• 7× snožmo smeziskokem „pozadu“ (švihadlo se točí zepředu dozadu)

• 6× snožmo bez meziskoku pozadu

• 5× snohama křížem dopředu (smeziskokem nebo bez)

• 4× snohama křížem dozadu (smeziskokem nebo bez)

• 3× na jedné noze

• 2× na druhé noze

• 1× vajíčko srukama překříženýma (nebo dvojšvih– na jedno vyskočení švihadlo 2× proletí pod nohama)

• 10× házíme jednou rukou

• 9× druhou rukou

• 8× před chycením balonu tlesknout

• 7× stát snohama křížem

• 6× stát na jedné noze

• 5× na druhé noze

• 4× hodit míč pod jednou nohou

• 3× hodit míč pod druhou nohou

• 2× hodit aotočit se kolem své osy

• 1× hodit pod nohou aotočit se kolem osy (nebo hodit normálně, otočit se atlesknout)

Koordinace oči–ruka

•Labyrint: dítě sleduje prstem jednu zrůzně překřížených čar nebo hledá cestu namalovanými chodbičkami, které vedou kcíli.

•Obkreslování podle návodu: ve změti čar dítě tužkou sleduje pouze jednu. Po jejím správném obtažení vynikne obrázek (podobně jako se „vytahují“ střihy na šaty zpříloh časopisů).

•Hledání cesty kuličkou vlabyrintu– pomocí jemných pohybů destičkou se pohybuje kuličkou, kterou je třeba dopravit na určené místo (různé typy těchto hraček je možno koupit vobchodech).

•Obkreslování tužkou přes průsvitný papír nebo fixem přes fólii. Lze použít imalování barvami na sklo podle šablony či předlohy položené pod ním.

•Proplétání otvorů vpodložce tkaničkou do vzoru, vyšívání podle nakresleného obrázku (třeba jen drobným stehováním), nebo na hrubší kanavě počítáním nití apod.

•Malování na „magických tabulkách“, kde se pomocí dvou knoflíků pro pohyb nahoru adolů ado stran ajejich kombinovaným pohybem (šikmo) objevuje na ploše čára.

•Malování pomocí „myši“ na obrazovce počítače.

Koordinace ruce–mluvidla

Spojení recitace apohybu

•Nejjednodušší jsou rozpočitadla. Později dítě pohybem „ilustruje“ text básničky nebo písničky: kromě rozvoje koordinace takový postup usnadňuje izapamatování textu avnímání jeho obsahu– bez pochopení smyslu textu dítě nemůže najít odpovídající pohyb.

•Dramatizace textu– hraní divadla smaňásky, loutkami nebo „živými“ herci.

•Pohybové hry atanečky, například „Pletla vkytku rozmarýnu, devaterý divný květ, házela je po voděnce, aby plula vširý svět“. Sudý počet dětí utvoří dva soustředné kruhy těsně vedle sebe. Jeden jde doprava, druhý doleva. Na začátku stojí proti sobě dvojice, která se drží za pravé ruce (křížem jako při pozdravu). Kruhy se dají při zpěvu do pohybu aděti, jež se míjejí, si rytmicky podávají střídavě ruce. (/Pletla /vkytku /rozma/rýnu, /devaterý /divný /květ– 2× se opakuje –, /házela je /po voděnce, /házela je /po vo/děnce, /aby plula /vširý /svět). Je-li pohyb plynulý, vzniká dojem věnce.

Spojení kreslení arecitace