Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Ing. Jitka Ptatscheková, Ph.D.

Ing. Jaroslava Dittrichová, Ph.D.

Dvacet let české koruny na pozadí vývoje obchodního bankovnictví v České republice

Kniha je monografie

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Vydala Grada Publishing, a.s.

U Průhonu 22, 170 00Praha 7

tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400

jako svou 5121. publikaci

Odborně recenzovali:

doc. RNDr. František Jirásek, DrSc., Dr.h.c.

PhDr. Ing. Helena Jáčová, Ph.D.

Vydání odborné knihy schválila Vědecká redakce nakladatelství Grada Publishing, a.s.

Odpovědná redaktorka Mgr. Martina Němcová

Grafická úprava a sazba Milan Vokál

Počet stran 144

První vydání, Praha 2013

Vytiskla tiskárna Carter\reproplus, s.r.o.

© Grada Publishing, a.s., 2013

Cover Photo © fotobanka allphoto

ISBN 978-80-247-4681-4

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

ISBN 978-80-247-8459-5 (ve formátu PDF)

ISBN 978-80-247-8460-1 (ve formátu EPUB)

O AUTORKÁCH

Ing. Jitka Ptatscheková, Ph.D

Působí na katedře ekonomie Fakulty informatiky a managementu Univerzity Hradec Králové jako odborná asistentka. Její odborný zájem se dlouhodobě orientuje na problematiku mezinárodních financí, evropské integrace, finančních trhů a peněžních vztahů.

Je spoluautorkou skript Základy financí vydaných v nakladatelství Gaudeamus, autorkou odborných článků a recenzí publikovaných v časopisech Bankovnictví, E+M, Politická ekonomie a Prague economic papers.

Dlouhodobě se aktivně věnuje oblasti e-learningu. Je autorkou e-learningových kurzů Mezinárodní finance, Základy financí, Basics of finance, Grundlagen des Finanzwesens a Evropská integrace. Její kurz Europäeische Integration byl několik let zahrnut do výuky na Fachhochschule für öffentliche Verwaltung und Rechtspflege in Bayern, která leží v německém městě Hof.

Pracovala jako řešitelka a spoluřešitelka vědeckých a rozvojových grantů FRVŠ, AKTION a GAČR. Je zapojena do organizačního výboru mezinárodní konference Hradecké ekonomické dny.

Ing. Jaroslava Dittrichová, Ph.D.

Od roku 1996 působí na katedře ekonomie Univerzity Hradec Králové. Po ukončení studia oboru Finance a úvěr na Vysoké škole ekonomické v Praze pracovala v hospodářské praxi a na Obchodní akademii. Doktorát v oboru odvětvové ekonomiky na České zemědělské univerzitě v Praze ukončila v roce 2006 obhajobou disertační práce Efektivní integrace finančních a bankovních služeb do evropských struktur.

Od roku 1996 se zaměřuje na problematiku finančních trhů, je autorkou skript, odborných publikací, článků a přednášek. Spolupodílí se na řešení projektů podporovaných ze zdrojů Evropské unie, Ministerstva pro místní rozvoj ČR a FRVŠ, v programovém a organizačním výboru konference Hradecké ekonomické dny.

SLOVO ÚVODEM

Po zániku České a Slovenské federativní republiky vznikla k 1. 1. 1993 Česká republika a ke stejnému datu došlo k založení České národní banky.

Česká koruna vznikla na základě zákona o oddělení měny okolkováním v období od 4. února do 8. února 1993. V historii existence české koruny můžeme najít několik důležitých mezníků, které byly rozhodující pro utváření jejího charakteru. K nejdůležitějším prvotním úkolům patřila náprava kurzových vztahů a dosažení směnitelnosti nové domácí měny.

Dalším velmi důležitým obdobím byl rok 1997, v němž proběhly měnové turbulence. Téhož roku opustila ČNB fixní devizový kurz a zavedla kurz plovoucí. Ve stejném roce změnila transmisní mechanismus a začala sledovat inflační cíl.

Odborná monografie Dvacet let české koruny na pozadí vývoje obchodního bankovnictví v České republice je věnována nejdůležitějším událostem novodobého vývoje domácí měny a bankovnictví v České republice. Autorky si kladou za cíl vytvořit odbornou publikaci, která by zachytila vývoj české koruny a bankovnictví v letech 1990 až 2012.

Odborná kniha vznikla při příležitosti dvacátého výročí vzniku České národní banky, České republiky a v neposlední řadě české koruny.

Práce vychází z teoretických východisek věnovaným oblastem měnového kurzu, centrálního bankovnictví a obchodního bankovnictví. V analytické části se autorky zabývají podrobně jednotlivými roky a sledují nejvýznamnější události z vybraných oblastí. Jádro práce obsahuje empirickou analýzu a přehled vývoje české koruny a obchodního bankovnictví v České republice. Ve čtvrté kapitole prezentují autorky prostřednictvím vymezení milníků vývoje české koruny a obchodního bankovnictví výsledky, které vyplynuly z provedených analýz. Pátá kapitola zahrnuje podrobný chronologický přehled jednotlivých zásadních událostí, jež se během sledovaného období uskutečnily.

Součástí publikace je dále seznam literatury, souhrn v českém, anglickém a německém jazyce, seznam obrázků, tabulek a zkratek. Úplný závěr tvoří rejstřík pojmů.

Objektem zkoumání předkládané práce je česká koruna a její vývoj v kontextu vývoje obchodního bankovnictví v ČR. Z uvedeného vyplývá metoda zkoumání. Autorky postupovaly chronologicky. Vývoj a události hodnotily a poté demonstrovaly na číselných údajích. Tyto údaje byly analyzovány a kriticky hodnoceny. Při práci postupovaly autorky od minulosti do současnosti, tj. od roku 1990 až do roku 2012. Přestože je cílem monografie zkoumat dvacet let vývoje české koruny, tj. 1993–2012, považovaly autorky za důležité zachytit také události roků 1990–1992.

Časové řady zkoumaných ekonomických jevů jsou podle sledované veličiny v rozmezí délky 5 až 20 let. Číselné údaje byly čerpány převážně z databází České národní banky.

Primárním cílem práce je zhodnocení a zachycení nejdůležitějších fází vývoje české koruny a bankovnictví v České republice. Výsledkem práce je zjištění nejvýznamějších etap a milníků ve vývoji české koruny a bankovnictví v České republice v letech 1993 až 2012.

Autorky se podílely na tvorbě odborné monografie v následujícím rozsahu:

- Ing. Jitka Ptatscheková, Ph.D. zpracovala kapitoly Slovo úvodem, 1.1, 1.2, 2.1, Souhrn, Summary a Zusamenfassung.

- Ing. Jaroslava Dittrichová, Ph.D. zpracovala kapitoly 1.3, 2.2 a 3.

- Na ostatních částech publikace pracovaly společně.

1 TEORETICKÁ VÝCHODISKA

Následující část obsahuje základní teoretická východiska práce, znichž autorky vycházely při zpracování analýzy vývoje české koruny aobchodního bankovnictví vČeské republice. Zahrnuje vysvětlení pojmů měna, peníze aměnový kurz. Dále obsahuje základní pojmy zoblasti platební bilance, centrálního bankovnictví aobchodního bankovnictví.

1.1 Měna aměnový kurz

Úvodní kapitolu začneme vysvětlením pojmů měna apeníze. Poté budeme pokračovat vybranými pojmy mezinárodních financí. Definujeme měnový kurz, kotaci měnového kurzu atrh scizími měnami. Dále se budeme zabývat systémy měnového kurzu aplatební bilanci. Samostatnou část budeme věnovat Evropské měnové unii.

1.1.1 Měna, peníze aměnový kurz

Za měnu je třeba považovat státem uznaný aupravený druh peněz, který plní peněžní funkce na určitém státním území (Němeček, 2000, s. 33).

Většinou se uvádějí následující tři základní funkce peněz:

a) prostředek směny,

b) uchovatel hodnoty,

c) zúčtovací jednotka.

Peníze jako prostředek směny umožňují placení za zboží, služby aúhradu dluhu. Tato funkce je determinující pro podobu peněz. V historii se velmi osvědčily drahé kovy, které sevyznačují relativní nedostupností atrvanlivostí. Použití peněz jako prostředku směny snižuje čas vynaložený na směňování zboží aslužeb, který se zahrnuje obvykle do transakčních nákladů.

Peníze se mohou držet také jako úspory. Pak plní funkci uchovatele hodnoty kupní síly včase.

Schopnost peněz plnit funkci uchovatele hodnoty je stejně jako vpřípadě funkce prostředku směny vázána na existenci uspořádaných měnových poměrů vzemi. Vobdobí vysoké nebo nestabilní inflace plní peníze funkci uchovatele hodnoty pouze nedokonale. Vpřípadě hyperinflace ji pak mohou zcela ztratit (Kulhánek, 2006, s. 51).

Peníze jako zúčtovací jednotka vyjadřují cenu zboží, služeb, pohledávek adalších aktiv či pasiv. Opět je typické, že dochází ke snižování transakčních nákladů.

Za peníze vtom nejobecnějším vymezení lze teoreticky považovat jakékoliv aktivum, které je všeobecně přijímáno při placení za zboží aslužby nebo při úhradách dluhů (Revenda akol., 2012, s. 14). Tato teoretická definice nevymezuje zcela přesně, která aktiva by vnaší ekonomice měla být považována za peníze. Pokusíme se proto peníze vymezit prostřednictvím empirické definice.

Empirická definice peněz používá takové vymezení peněz, které nejlépe předpovídá vývoj proměnných, onichž se předpokládá, že by je peníze měly vysvětlit. Jedná se oproměnné jako inflace či hospodářský cyklus. Tomuto vymezení peněz odpovídá veličina, která se označuje jako peněžní zásoba.

Na základě sledování kvantitativního vývoje jednotlivých složek peněz se sestavují měnové agregáty.

Měnové agregáty jako výsledek empirické definice peněz představují souhrn peněžních prostředků sjistým stupněm likvidity (Revenda, 1999, s. 86). Vymezení, sledování akontrola měnových agregátů má především význam pro měnovou politiku.

Dalším významným termínem souvisejícím spenězi je měnová báze. Obsahuje peněžní prostředky snejvyšším stupněm likvidity, jejichž vývoj může centrální banka bezprostředně ovlivňovat:

Měnová báze =

oběživo vdržbě nebankovních subjektů avpokladnách bank

+

povinné minimální adobrovolné rezervy bank naúčtech ucentrální banky

(Zdroj: Revenda akol., 2012, s. 19)

Za oběživo se považují bankovky amince vdržbě nebankovních subjektů.

Měnový kurz je zkvantitativního hlediska poměr, vjakém se směňují dvě navzájem cizí měny, neboli cena jedné měny vyjádřená vjiné měně (Radová akol., 2009, s. 262).

Hodnota měnových kurzů se vdůsledku působení mnoha faktorů neustále mění. Příčinou je změna nabídky apoptávky po devizách, která je determinována mnoha faktory. Zrozsáhlé skupiny determinantů měnového kurzu můžeme uvést úrokovou míru, vývoj cenové hladiny, očekávání, politickou situaci ahospodářskou stabilitu.

Vdůsledku změn nabídky apoptávky vzniká na devizovém trhu nerovnováha, která se projeví zhodnocením (apreciací), anebo znehodnocením (depreciací).

Zhodnocením domácí měny nazýváme situaci, kdy se hodnota kurzu vabsolutním vyjádření snižuje. Ke zhodnocení domácí měny dochází, pokud se zvýší poptávka po domácí měně, anebo se za jinak nezměněných okolností zvýší nabídka měny cizí. Současně dochází ke znehodnocení zahraniční měny.

Znehodnocení domácí měny nastává vdůsledku převisu nabídky domácí měny nad měnou cizí, anebo zvýšení poptávky po zahraniční měně při nezměněné nabídce domácí měny. Při znehodnocení ztrácí domácí měna vůči cizí na hodnotě. Měnový kurz vabsolutní hodnotě roste.

1.1.2 Kotace měnového kurzu

Vyjádření měnového kurzu senazývá kotací. Obvykle se můžeme setkat spřímou kotací. Přímá kotace udává cenu jedné zahraniční jednotky vjednotkách domácí měny.

Měnový kurz vpřímé kotaci:

(1)

Kdy: ERA/B = měnový kurz vpřímé kotaci,

A = domácí měna,

B = zahraniční měna.

Ve výjimečných případech bývá přímá kotace vztahována knásobkům cizí měny. Zpravidla se jedná ostonásobky nebo tisícinásobky. Tento způsob se využívá ukotací, které by jinak při uvedení přepočtu kjedné jednotce cizí měny vyšly nižší než jedna. Například se stonásobkem se můžeme setkat ukurzu CZK/JPY.

Dalším možným způsobem je vyjádření měnových kurzů prostřednictvím nepřímé kotace.

Nepřímá kotace udává, kolik jednotek zahraniční měny se musí vynaložit na získání jedné jednotky měny domácí.

Měnový kurz vnepřímé kotaci:

(2)

Kdy: ERA/B = měnový kurz vnepřímé kotaci,

A = zahraniční měna,

B = domácí měna.

Nepřímá kotace se zachovala zhistorických důvodů, ato například ubritské libry. Důvodem využívání pro kotaci britské libry byla skutečnost, že se ve Velké Británii nepoužíval decimální systém (Beike, Schlütz, 2005, s. 256).

1.1.3 Trh scizími měnami

Trh scizími měnami zahrnuje trh deviz atrh valut (Obr. 1.1). Valuty označují cizí měny vhotovostní podobě. Devizami jsou označovány cizí měny vbezhotovostní podobě.

Kurz kotovaný pro valuty je zpravidla vyšší než kurz kotovaný pro devizy. Vysvětlení můžeme hledat ve vyšších nákladech, které ssebou přináší manipulace sbankovkami amincemi. Výjimečnou situaci vČeské republice představoval rok 1997, kdy platila opačná situace. Zdůvodu krize české koruny, kdy občané směňovaly korunové vklady na cizí měnu, byly valutové kurzy nižší než kurzy devizové.

Obr. 1.1 Trh scizími měnami (zdroj: vlastní zpracování)

Pro devizy avaluty kotují banky kurzy střed, nákup aprodej. V případě kurzu nákup (bid) vystupuje banka či obchodník sdevizami (dealer, makléř) jako kupující cizí měny. V opačném případě, kdy vystupuje banka jako prodávající zahraniční měny, se používá kurz prodej (offer).

Kurz prodej je vždy vyšší než kurz nákup. Rozdíl mezi oběma kurzy se nazývá spread aje zdrojem zisku banky či obchodníka. Výše spreadu závisí na konkrétní měně.

Devizový trh je trhem se zahraničními měnami, které vystupují vbezhotovostní formě, převážně vpodobě zápisů na bankovních účtech nebo elektronických zápisů na obrazovkách terminálů (Durčáková, Mandel, 2010, s. 44). Patří knejrozvinutějším ataké nejvíce globalizovaným segmentům finančních trhů (Kulhánek, Šoltés, 2009, s. 214). Valutový trh, můžeme chápat jako místo, kde se střetává nabídka apoptávka po valutách.

1.1.4 Systémy měnových kurzů

Systémy měnových kurzů určují pravidla, podle kterých se jednotlivé měnové kurzy vytvářejí. Základní skupiny měnových systémů vtržních ekonomikách představují měnové systémy pevné apohyblivé (Dittrichová akol., 2010, s. 44).

Pevné měnové systémy

Společným znakem pevných měnových systémů je kontrola pohybu měnového kurzu vpředem stanovených pásmech oscilace astanovení ústředního kurzu. Kontrolu pohybu měnového kurzu provádí většinou centrální banka. Vpřípadě odchýlení měnového kurzu zpovoleného pásma musí centrální banka přistoupit kdevizovým intervencím.

Základní podmínkou existence pevného měnového kurzu je stanovení ústředního kurzu mezi domácí měnou aobjektem, ke kterému je měnový kurz pevně vázán.

Ústřední kurz může být stanoven:

- vztahem kjiné národní měně,

- vztahem kvíce národním měnám, tzv. měnovému koši,

- vztahem knadnárodní měně SDR (zvláštní práva čerpání).

Jako příklad pevného měnového systému můžeme uvést Evropský měnový systém II. Měny zemí, které chtějí vstoupit do Evropské měnové unie, by měly být nejdříve zapojeny do Evropského měnového systémuII (Dvořáková, 2000). Ústřední kurz evropského měnového systému je určen jako vazba keuru. Oscilační pásmo, které musí centrální banky kontrolovat, je stanoveno na ±15%.

Pohyblivé měnové systémy

Pro pohyblivé měnové systémy je charakteristické, že nemají určený ústřední kurz. Měnové kurzy se pohybují volně na základě nabídky apoptávky na devizovém trhu. Centrální banky nemají povinnost kontrolovat vývoj měnového kurzu, aproto neintervenují. Určitou kontrolu prostřednictvím dobrovolných intervencí provádí pouze vpřípadě zavedení tzv. měnového systému sřízenou pohyblivostí. Příkladem měny, která se pohybuje vsystému volně pohyblivého měnového kurzu, je euro.

Bretonwoodský měnový systém

Jednou znejvýznamnějších mezinárodních měnových institucí je Mezinárodní měnový fond. Byl založen na konferenci konané 1. 7. až 22. 7. 1944 ve Spojených státech amerických, které se zúčastnili zástupci čtyřiceti čtyř zemí světa. Činnost fond zahájil oficiálně až 27. 12. 1945.

Kprvotním cílům fondu patřila podpora měnové stability, která byla zabezpečována Bretonwoodským měnovým systémem. Tento systém byl založen na dodržování následujících principů:

- povinnost členských zemí vyjadřovat měnovou paritu vUSD nebo ve zlatě;

- povinnost členských zemí konzultovat sFondem každou změnu měnové parity přesahující 10% parity původně schválené;

- povinnost členských zemí provádět vzájemné devizové operace atransakce pomocí tzv. pevných měnových kurzů, tj. kurzů, které se odchylují od uvedené základní parity maximálně vrozpětí ±1%– tzv. oscilační pásmo (Marková, 2006, s. 40).

Od počátku sedmdesátých let, kdy došlo ke zrušení Brettonwoodského systému, se výrazně zvýšila volatilita kurzů.

1.1.5 Evropská měnová unie

Měnová unie je peněžním systémem, ve kterém měnovou politiku zajišťuje buď společná centrální banka členských zemí měnové unie, nebo „zahraniční“ centrální banka ve smyslu centrální banky jen jedné zčlenských zemí (Revenda akol., 2012, s. 40).

Vrcholem měnové integrace vrámci Evropské unie můžeme označit vznik Evropské měnové unie. Právní základ Evropské měnové unie vytváří Smlouva oEvropské unii, která byla podepsána 7. 2. 1992.

Smlouva, která se často označuje podle místa podpisu jako Maastrichtská smlouva, obsahuje právní úpravu:

- časového plánu vzniku Evropské měnové unie,

- upřesnění tří stupňů vytváření Evropské měnové unie,

- vstupních kritérií.

První stupeň vytváření Evropské měnové unie představovala liberalizace pohybu kapitálu, která se uskutečnila k1. 7. 1990. Knejvýznamnějším úkolům druhého stupně se řadilo založení Evropského měnového institutu vněmeckém městě Frankfurtu nad Mohanem. Kdalším úkolům patřilo určení jména nové jednotné měny, výběr účastníků Evropské měnové unie avytvoření Evropské centrální banky. Druhý stupeň byl zakončen 31. 12. 1998. Vnavazujícím třetím stupni, který začal 1. 1. 1999, došlo kneodvolatelnému zafixování bilaterálních kurzových přepočtů jednotlivých měn keuru. Zároveň vzniklo euro jako bezhotovostní měna. Třetí stupeň byl ukončen k1. 7. 2002 zavedením eurových bankovek amincí.

V jedenácti zemích, které se jako první zapojily do Evropské měnové unie, bylo euro zavedeno 1. 1. 1999. Během následujících dvou let obíhaly vedle eura vzemích unie ještě nadále národní měny aeuro bylo emitováno pouze jako bezhotovostní měna. Od počátku roku 2002 bylo postupně vjednotlivých zemích euro zaváděno hotovostně azároveň byl ukončen oběh národních měn. Euro se tak stalo zákonným platidlem. Země, které zavedly euro, se označují jako eurozóna.

Cenové kritérium vyžaduje, aby během jednoho roku před šetřením udržovala země inflaci na úrovni, která nepřesáhne ovíce než 1,5 procentního bodu průměrnou míru inflace ve třech zemích snejvětší cenovou stabilitou.

1.1.6 Platební bilance

- devizová inkasa adevizové úhrady,

- změny devizových pohledávek azávazků,

- transakce čistě materiálové povahy, jako věcné dary anebo reálné investice.

A. Běžný účet

- saldo výkonové bilance,

- saldo běžné bilance,

- celkové saldo platební bilance.

1.2 Centrální bankovnictví

1.2.1 Funkce centrální banky

Emisní funkce

Správa devizových rezerv

Funkce banky bank

Bankovní regulace adohled

Regulace vstupu do bankovní sféry

Stanovení aprověřování základních pravidel činnosti bank

Povinné pojištění vkladů

- neomezená výše, kdy klient dostává vpřípadě úpadku banky všechny vklady vneomezené výši zpět;

- neomezená výše vkladů, ale omezená výše výplaty klientovi;

- stanovení limitu na plně pojištěné vklady, přičemž ostatní vklady nejsou pojištěny vůbec, anebo jenom částečně;

- stanovení limitu na výši pojištěných vkladů, kdy klient dostane pouze určitou část vkladů až do výše limitu.

Věřitel poslední instance

Funkce banky státu

Funkce reprezentanta vlády vměnové politice

Výkon měnové politiky

1.2.2 Nástroje měnové politiky

Diskontní nástroje

Operace na volném trhu

Devizové intervence

Povinné minimální rezervy

Pravidla likvidity

Úvěrové stropy

Limity úrokových sazeb

Povinné vklady

Doporučení, výzvy, dohody

1.2.3 Bilance centrální banky

Aktiva

Pasiva

1.2.4 Evropská centrální banka

- zabezpečení cenové stability veuroměnovém prostoru,

- provádění měnové politiky,

- zabezpečit, aby zvýšení spotřebitelských cen leželo vporovnání spředchozím rokem pod hranicí dvou procent.

- určení aprovádění měnové politiky,

- provádění devizových obchodů,

- správu adržbu oficiálních devizových rezerv,

- podporu fungování platebních systémů.

Organizační struktura Evropské centrální banky

1.3 Obchodní bankovnictví

1.3.1 Finanční trh vrámci ekonomického systému

1.3.2 Finanční zprostředkovatelé

1.3.3 Rozdělení finančního trhu

1.3.4 Obchodní banky

- finanční zprostředkování,

- emisi bezhotovostních peněz,

- provádění platebního styku,

- zprostředkování finančního investování na peněžním akapitálovém trhu (Revenda, 2012, s. 87).

1.3.5 Bankovní systém

1.3.6 Bilance obchodní banky

Aktiva banky

Pasiva banky

1.3.7 Bankovní produkty

Členění bankovních produktů dle odrazu vbilanci banky

Bilančně neutrální obchody

- služby voblasti platebního styku,

- služby úvěrového charakteru,

- vkladové služby,

- služby voblasti cenných papírů,

- poradenská činnost.

Aktivní obchody

- krátkodobé (splatnost do 1 roku),

- dlouhodobé (splatnost nad 1 rok).

Pasivní obchody

Členění bankovních produktů zhlediska funkce pro klienta

- bankovní finančně úvěrové produkty,

- depozitní (vkladové) bankovní produkty,

- platebně zúčtovací bankovní produkty.

Bankovní finančně úvěrové produkty

Depozitní bankovní produkty

Platebně zúčtovací bankovní produkty

1.3.8 Bankovní finančně úvěrové produkty

- peněžní úvěry,

- závazkové úvěry azáruky,

- alternativní formy financování.

Bankovní záruka

Úrok

- výše sazeb centrální banky;

- míra inflace – pokud by se úrok značně odlišoval od míry inflace, spoření se nebude vyplácet alidé začnou za úspory například nakupovat nemovitosti;

- síla měny – pokud měna slábne, úrokové sazby rostou, neboť ČNB zdražuje domácí měnu;

- konkurence mezi komerčními bankami (rozdíl mezi úroky zvkladů aúroky způjček tvoří marži banky);

- výše nákladů banky;

- charakter úvěru, účel úvěru, délka úvěru azajištění.

- inflační – pokrývá ztráty banky zinflačního vývoje;

- nákladovou – pokrývá náklady banky související sopatřováním zdrojů;

- rizikovou – pokrývá ztrátu banky spojenou spřípadným neúspěchem úvěrového obchodu.

- pevné úrokové sazby, která je stanovena pevně určitým procentem, nelze ji po celou dobu trvání úvěru změnit ani ze strany klienta, ani ze strany banky;

- pohyblivé sazby, která se mění vprůběhu splácení úvěru.

1.3.9 Depozitní bankovní produkty

- vklady (vklady na viděnou, termínované, úsporné, spořící vklady),

- emise bankovních dluhopisů,

- speciální depozitní produkty (stavební spoření, emise hypotečních zástavních listů).

1.3.10 Platebně zúčtovací produkty

Komunikace banky sklientem

Běžný účet

Bezhotovostní operace

- ktíži účtu plátce, ve prospěch účtu jeho banky;

- ktíži účtu banky plátce, ve prospěch účtu banky příjemce;

- ktíži účtu banky příjemce, ve prospěch účtu příjemce.

Table of Contents

O autorkách

Ing. Jitka Ptatscheková, Ph.D

Ing. Jaroslava Dittrichová, Ph.D.

Slovo úvodem

1 Teoretická východiska

1.1 Měna a měnový kurz

1.1.1 Měna, peníze a měnový kurz

1.1.2 Kotace měnového kurzu

1.1.3 Trh s cizími měnami

1.1.4 Systémy měnových kurzů

Pevné měnové systémy

Pohyblivé měnové systémy

Bretonwoodský měnový systém

1.1.5 Evropská měnová unie

1.1.6 Platební bilance

1.2 Centrální bankovnictví

1.2.1 Funkce centrální banky

Emisní funkce

Správa devizových rezerv

Funkce banky bank

Bankovní regulace a dohled

Regulace vstupu do bankovní sféry

Stanovení a prověřování základních pravidel činnosti bank

Povinné pojištění vkladů

Věřitel poslední instance

Funkce banky státu

Funkce reprezentanta vlády v měnové politice

Výkon měnové politiky

1.2.2 Nástroje měnové politiky

Diskontní nástroje

Operace na volném trhu

Devizové intervence

Povinné minimální rezervy

Pravidla likvidity

Úvěrové stropy

Limity úrokových sazeb

Povinné vklady

Doporučení, výzvy, dohody

1.2.3 Bilance centrální banky

Aktiva

Pasiva

1.2.4 Evropská centrální banka

Organizační struktura Evropské centrální banky

1.3 Obchodní bankovnictví

1.3.1 Finanční trh v rámci ekonomického systému

1.3.2 Finanční zprostředkovatelé

1.3.3 Rozdělení finančního trhu

1.3.4 Obchodní banky

1.3.5 Bankovní systém

1.3.6 Bilance obchodní banky

Aktiva banky

Pasiva banky

1.3.7 Bankovní produkty

Členění bankovních produktů dle odrazu v bilanci banky

Bilančně neutrální obchody

Aktivní obchody

Pasivní obchody

Členění bankovních produktů z hlediska funkce pro klienta

Bankovní finančně úvěrové produkty

Depozitní bankovní produkty

Platebně zúčtovací bankovní produkty

1.3.8 Bankovní finančně úvěrové produkty

Bankovní záruka

Úrok

1.3.9 Depozitní bankovní produkty

1.3.10 Platebně zúčtovací produkty

Komunikace banky s klientem

Běžný účet

Bezhotovostní operace