Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

doc. PhDr. Jana Kutnohorská, CSc.

Multikulturní ošetřovatelství pro praxi

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Vydání odborné knihy schválila Vědecká redakce nakladatelství Grada Publishing, a.s.

Recenze:

PhDr. Katarína Gerlichová, PhD.

Vydala Grada Publishing, a.s.

U Průhonu 22, Praha 7

jako svou 5191. publikaci

Odpovědná redaktorka Karla Hejduková

Sazba a zlom Josef Lutka

Počet stran 160

Vydání první, Praha 2013

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

© Grada Publishing, a.s., 2013

Cover Photo © allphoto, 2013

Názvy produktů, firem apod. použité v knize mohou být ochrannými známkami nebo registrovanými ochrannými známkami příslušných vlastníků, což není zvláštním způsobem vyznačeno.

Postupy a příklady v této knize, rovněž tak informace o lécích, jejich formách, dávkování a aplikaci jsou sestaveny s nejlepším vědomím autorů. Z jejich praktického uplatnění však pro autory ani pro nakladatelství nevyplývají žádné právní důsledky.

ISBN 978-80-247-4413-1

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

E-knihu ve formátu EPUB vytvořil Milan Vokál.

ISBN 978-80-247-8582-0 (pro formát PDF)

ISBN 978-80-247-8583-7 (pro formát EPUB)

Úvod

Ošetřování je morální umění a morálka je součástí širšího kulturního kontextu. Ošetřování je kultura. Součástí osobnostní výbavy sestry a každého zdravotníka by měly být multikulturní kompetence, ty jsou benefitem v osobnostní výbavě, který získáme systematickým studiem kultur.[1] Česká republika, jako cílový stát pro některé migrující obyvatelstvo, by měla být připravena na to, že i zde se budou setkávat lidé různého původu, rasy, náboženství, morálky a lidé s odlišnými názory na naplňování smyslu života a ti všichni jsou potencionálními příjemci zdravotní péče. Od všech zdravotníků se očekává, že budou mít morální postoj ke klientům/pacientům, že budou mít morální kompetence. Vyhledávání odborné péče v době nemoci a projevy bolesti mají kulturní rozměr. Většina studií, které se zaměřují na morálku, dochází k závěru, že ji vzdělání příznivě ovlivňuje.[2] Je proto žádoucí, aby sestry a všichni zdravotníci byli dostatečně vzděláni pro praxi v multikulturním ošetřovatelství.

Sestra, která poskytuje péči klientům z různých kultur, by měla být vybavena patřičnými znalostmi z oblasti multikulturního/transkulturního ošetřovatelství, vnímavostí a pochopením, měla by mít vysokou komunikační kulturu, protože komunikace s nemocnými může pomoci a také ublížit. Sestra by měla mít také širší kulturní znalosti, které uplatní ve své profesi, včetně znalostí např. o kultuře umírání a s tím souvisejícími kulturními zvyky a rituály. Vzhledem k tomu, že v České republice počet cizinců rok od roku stoupá, je plně žádoucí, aby zdravotníci byli připraveni pro praxi.[3]

Kulturní pohledy na různé aspekty života se stávají nutností pro současnou i budoucí generaci. Součástí kulturních zvyků, tradice a rituálů jsou komunikační bariéry, komunikační tabu, různost náboženského vyznání, různorodost životních stylů, stravovací návyky, atd. Pro multikulturní ošetřovatelskou a vůbec zdravotnickou péči je dobré znát soubor zásad, které jsou návodem pro myšlení a rozhodování sester a všech zdravotníků poskytujících péči lidem z odlišného kulturního prostředí: pro zdraví, léčbu a pocit pohody jednotlivců, rodin, skupin a institucí je nezbytná humánní péče respektující danou kulturu.

Kultura podstatně ovlivňuje myšlení a chování lidí a proto ji nelze ignorovat ani v kontextu poskytování zdravotnických služeb a ošetřovatelské péče. Je třeba s touto proměnou počítat nejen v oblasti zdravotní politiky, etiky, systémového řešení problematiky péče o pacienty odlišných etnik a kultur ve zdravotnickém zařízení, ale také v procesu poskytování přímé péče (je třeba do léčebných a ošetřovatelských plánů zakomponovat specifické kulturní a sociální problémy pacienta a jeho rodiny).[4]

Kvalita ošetřovatelské péče je založena na uspokojování individuálních potřeb pacientů/klientů, což vyžaduje ošetřovatelský personál, který má odpovídající znalosti a dovednosti. Sestry by měly umět zhodnotit aktuální zdravotní stav a reakce pacienta na neuspokojené potřeby, včetně potřeb souvisejících s odlišnou kulturou, a podle toho průběžně zajišťovat individuální péči.

S nárůstem kulturního vědomí klientů zdravotní péče vyvstalo jako samozřejmost očekávání, že sestry a lékaři jsou morálně a profesně zavázáni přizpůsobit svou péči klientově kultuře. Tento společenský imperativ žádá od zdravotnického personálu znalost různých kultur. Nejde o náhodnou znalost. V určitém prostředí se setkáváme s určitými kulturami, a to v závislosti na migračních proudech. Proto i znalosti kultur se mohou v čase měnit podle toho, jak se mění migrační proudy. Respektování osobní i kulturní diverzity je v dnešní době neodmyslitelnou součástí strategie řízení lidských zdrojů také ve zdravotnictví včetně ošetřovatelství.

Cílem publikace je pomoci sestrám a všem zdravotnickým pracovníkům orientovat se v kulturních odlišnostech etnik žijících v České republice, a to v takových odlišnostech, které mohou ovlivňovat poskytování ošetřovatelské péče v praxi. Pomoci najít způsob, jak pacientům/klientům z jiných kultur lépe porozumět. Publikace je vhodná pro všechny, kteří se zajímají o multikulturu včetně studentů zdravotnických oborů jak nelékařských, tak lékařských. Primární pozornost věnujeme ošetřovatelství.

Paní Sonja Baťová při přebírání čestného doktorátu Univerzity Tomáše Bati ve Zlíně v květnu 2011 vystihla multikulturu slovy: „Díky sociálním sítím jsou někdy naše děti mnohem lépe informovány než my samy. Cizí země už pro ně nejsou neznámé. Cestují a jsou vystaveny multikulturním zvykům a tradicím, i když zůstávají doma: jedí pizzu, sushi, jarní závitky a tortilly, zápasí v judu a luští sudoku. Svět se zploštil, a osudy lidí žijících v západních městech nebo indických vesnicích jsou tímto vývojem, nad kterým máme pramalou kontrolu, ovlivněny.“[5]

Jana Kutnohorská

Univerzita Tomáše Bati ve Zlíně

Fakulta humanitních studií

1     V České republice je problematice multikulturního ošetřovatelství věnována pozornost od roku 2002, kdy Ministerstvo zdravotnictví ČR bylo zadavatelem řešení pro výzkum multikultury v ošetřovatelské péči a pro vytvoření odpovídajících studijních textů. Na výzkumu se tehdy podílela katedra ošetřovatelství tehdejší Zdravotně sociální fakulty Ostravské univerzity pod vedením Dagmar Mastiliakové a Ústav ošetřovatelství a porodní asistence Lékařské fakulty Univerzity Palackého pod vedením Lenky Špirudové. Postupně z výzkumu vznikly závěrečné zprávy a publikace v prestižním nakladatelství Grada Publishing a v tematicky zaměřených sbornících a publikacích jak v České republice, tak v zahraničí. Studium multikulturního/transkulturního ošetřovatelství je otevřený nikdy nekončící proces, neboť kultura se vyvíjí v prostoru i čase.

2   SLOVÁČKOVÁ, B.; SLOVÁČEK, L. Moral Judgement Competence and Moral Attitudes of Medical Students. Nursing Ethics. 2007; 14: 320–328.

3   Za 4 roky (2005–2009) počet cizinců legálně žijících v České republice se zvýšil o 63 %. Celkem je jich v populaci 4,15 %. Vyplývá to ze zprávy Českého statistického úřadu, který porovnával data z let 2005 a 2009. Podíl cizinců v Česku je tak jeden z nejvyšších mezi postkomunistickými zeměmi. Mezi lety 2005 a 2009 se zdvojnásobil počet dětí, které se narodily v Česku cizincům. Nejvíce cizinců pochází z Ukrajiny, Slovenska a Vietnamu. Zatímco k 1. červenci 2005 bylo v České republice evidováno 266 303 cizinců, o 4 roky později jich bylo už 435 034. In: Online Zprávy Hospodářských novin 9. 12. 2010 [Online] [cit. 2011-03-25] Dostupné z URL: http://domaci.ihned.cz/c1-48529220-do-ceska-miri-stale-vice-cizincu-prichazeji-hlavne-za-praci

4   ŠPIRUDOVÁ, L. et al. Pečujeme o klienty odlišných etnik a kultur. 2004, s. 55.

5   Paní Sonja Baťová obdrží čestný doktorát UTB. [Online] [cit. 2012-08-06] Dostupné z URL: http://web.utb.cz/?id=0_0_23_9&iid=1540&lang=cs&type=0

1Filozofie multikulturalismu ve21. století

Každý člověk je ovlivněn kulturním prostředím, vněmž vyrůstá, pracuje nebo studuje. Vprůběhu procesu socializace seučíme, coodnás společnost vyžaduje, abychom sestali jejími úspěšnými členy. Během života sestáváme vrámci „stejné“ kultury členy nejrůznějších podskupin (subkultur). Tyto podskupiny mají svá vlastní vnitřní pravidla azvyky, kterými seodlišují odvětšinových kulturních norem, akladou nasvé členy určité nároky. Každá situace klienta má kulturní, morální, sociální apolitické dimenze, které neznamenají připéči jen etickou povinnost, alejsou výzvou kúsilí podporovat zdraví vholistickém pojetí, tj. včetně respektování kulturních aspektů. Každá kultura má své pojetí zdraví anemoci. Každé etnikum mívá své pojetí toho, copovažuje za„normální jednání“. Kulturní jevy jako jazyk, umění, historie, spiritualita čipříbuzenské vztahy patří kholistickému, celostnímu vnímání člo-věka.[6]

1.1 Multikulturalita jako historický areálný fenomén

Integrovaná Evropa má vesvém štítě motto: In varietate concordia. – Jednota vrůznosti. Obsahovou náplní motta je tolerance, respekt kodlišnostem, ato zapodmínky, ženavzájem uznáváme stejné základní hodnoty. Multilkulturalita je fenomén, který je součástí naší kultury, je také součástí globalizace. Ideálem multikulturality je harmonická souhra kultur včetně zvyků, chování, tradic, rituálů, abypříslušníci různých národů, národností žili vevzájemné toleranci. Všeobecně platí, ženejrychlejší vývoj zaznamenaly civilizace, které byly vkontaktu sodlišnými kulturami, soutěžily snimi abyly nuceny vůči nim sevymezovat. Kultura, která je vizolaci, stagnuje. Během mezikulturní konfrontace docházelo adochází kvýměně znalostí, poznávání jiných tradic, zvyků, hierarchie hodnot. Každá kultura může „něco“ nabídnout akaždá kultura má prostor „něco“ přijmout.

Florence Nightingalová (1820–1910), která povýšila ošetřování naprofesi, vesvé publikaci Notes onNursing (Kniha oošetřování nemocných) uvádí: „Zkušenost nás učí, žedůležitý ano irozhodující vliv dobré opatrování naprůběh nemoci má.“[7] Dále zdůrazňuje, žeobavy, nejistota, dlouhé čekání, strach před náhlým překvapením škodí nemocnému víc než jiná námaha. Píše: „Jako příšery ho pronásledují myšlenky, které znepokojují jeho mysl azpůsobují vjeho nitru nejtrapnější city.“[8] Doporučuje ošetřovatelkám, aby nemocného takových pocitů zbavily. Slova Nightingalové jsou nadčasová, ikdyž nehovoří omultikulturním ošetřovatelství, vystihuje jeho podstatu, tj.respekt kdůstojnosti každého člověka, aby nemusel prožívat pocity strachu.

Definice

Multikulturalismus je ideál harmonické koexistence odlišných kulturních aetnických skupin vpluralitní společnosti. Multikulturalismus lze definovat jako doktrínu, která tvrdí, žesamostatné etnické skupiny mají právo sekulturně lišit odvětšinové společnosti, stejně jako má většina právo nasvou kulturu.[9]

Vpolitické rovině semultikulturalismus prosazuje zdůrazňováním lidských práv asvobod, které nesmí být ohrožovány adeformovány privilegii určitých rasových, etnických nebo náboženských skupin.

Koncept multikulturalismu přestavuje nový směr pro budoucnost. Multikulturalismus není objevem naší doby. Mnohé společnosti vminulosti byly složeny zněkolika odlišných komunit asvlastní diverzitou sevyrovnávaly různými způsoby. Bhikhu Parekh[10] definoval základní rysy, jež jsou vdnešních multikulturních společnostech unikátní. Multikulturní perspektiva seskládá zkreativní interakce tří základních pohledů: kulturního zakotvení lidské bytosti, nevyhnutelnosti avhodnosti kulturního pluralismu, pluralistického amultikulturního založení každé kultury. Společný pocit sounáležitosti, založený nasdílení kulturních, etnických ajiných charakteristik je promultikulturní společnosti příliš rozmanitý. Bude nezbytné určit vlastní rozpětí „povolené rozmanitosti“.[11] Multikulturalismus je systém přesvědčení achování, které uznává arespektuje přítomnost všech rozmanitých skupin vorganizaci čispolečenství, oceňuje avážísi jejich společensko-kulturních odlišností apodporuje aumožňuje jejich trvalé podíleníse naživotě společnosti vrámci inkluzivního kulturního kontextu, díky němuž je ovšem umožněno uplatnění se vrámci organizace společnosti. Multikulturalismus zahrnuje ideály snášenlivosti, práv, uznání apřizpůsobeníse zapředpokladu, žerozmanitost je vespolečnosti chtěná aoceňovaná.[12]

1.1.1 Historický exkurz

Migrace obyvatelstva je součástí dějin lidské společnosti, je nedílnou součástí každodennosti aje třeba sní počítat ivbudoucnosti. Dřívější Československá adnes Česká republika jako průmyslově akulturně vyspělý stát byl aje cílem migrací proosoby zblízkých izevzdálených oblastí ati jsou součástí multikulturní společnosti.

Československá republika vznikla vroce 1918 jako mnohonárodnostní stát spřevahou dvou slovanských národů, Čechů aSlováků asesilnými menšinami, zejména německou, německo-židovskou, polskou, maďarskou, rumunskou avelkým počtem romského obyvatelstva. Zjišťování národnostní situace naúzemí Čech, Moravy, Slezska aSlovenska bylo vždy trvalou součástí sčítání lidu, domů abytů. Měnilse ovšem způsob zjišťování ivýznam zjištěných údajů. Nyní serozumí národností příslušnost knárodu, národnosti nebo etnické menšině. Prourčení není rozhodující mateřská řeč, ani řeč, kterou občan právě užívá nebo lépe ovládá, ale jeho vlastní rozhodnutí.

Kvelkým přesunům obyvatel došlo po2.světové válce, kdy transfer Němců zpoválečného Československa představoval více jak 2,5 milionů osob.Naopak vpoválečném období sepřistěhovaly tisíce Řeků, přišli reemigranti zVolyně, Rumunska, Maďarska, ale izezámoří. Poroce 1989 sezměnil počet cizinců ajejich složení. Společenské změny vzemích, dříve označovaných zasocialistické (také tzv. východní blok), přinesly imigraci zestátů bývalého SSSR, zejména zUkrajiny. Válka vJugoslávii zvýšila přistěhovalectví zBalkánu. DoČeské republiky sepřistěhovaly skupiny osob zAsie (Vietnamu, Mongolska aČíny). Zdravotní alázeňské péče využívají bohatí Arabové ajiní kulturně odlišní cizinci.

Minoritní národnostní skupiny sesoustřeďují obvykle naurčité území (popř. vurčité městské čtvrti), kde vytvářejí majoritní národnostní skupinu, což bývá podmíněno obvykle historicky. Národnostní menšiny vČeské republice najdeme jednak veSlezsku anaseverní Moravě (minorita polská) ajednak vcelém pohraničí (minorita německá aslovenská). Území polské minority je tradiční aleží připolské hranici. Území německé minority je území, kde původně (dopoválečného odsunu) sídlili Němci jako lokální majorita. Území slovenské minority je území silnější koncentrace Slováků vnašem státě asouvisí spoválečným doosidlováním českého pohraničí, kterého sezúčastnilo mnoho Slováků často izahraničního původu (reemigrace). To samozřejmě neznamená, žepříslušníky uvedených národnostních menšin nenajdeme najiném území našeho státu, byť ovšem vdaleko menší koncentraci.[13]

Zpostkomunistických zemí snad kromě Slovinska má Česká republika jeden znejvětších podílů cizinců. NaSlovensku tvoří cizinci asi1%, vPolsku 0,1%. VNěmecku tvoří lidé zjiných zemí asi 9% obyvatelstva, vRakousku pak více než 10%. Zároveň sezdvojnásobil počet dětí, které senarodily cizincům vČeské republice, z1518 vroce 2005 na3104 vroce 2009. Nejvíce potomků senarodilo vČeské republice Vietnamcům, dále pak Ukrajincům aSlovákům. Statistici přesto upozornili, žeplodnost cizinců je vporovnání sčeským obyvatelstvem nízká, většina cizinců totiž doČeska přichází hlavně pracovat. Tomu odpovídá ivěková skladba lidí zezahraničí, věkový průměr sepohybuje kolem 35let. Osob pod15 anad 64let je minimum. Největší koncentrace cizinců je vPraze, kde tvoří skoro 12%obyvatelstva (asi 145000). Následuje Karlovarský kraj, kde je jejich podíl 6,5%, aPlzeňský kraj s4,8%. Například vMladé Boleslavi, Chebu nebo Karlových Varech podíl cizinců přesahuje 8%. Nejméně cizinců hlásí Moravskoslezský, Zlínský aOlomoucký kraj, mezi 1,5–2%. Zatímco vevětšině krajů převažují mezi cizinci lidé zUkrajiny, například vKarlovarském aÚsteckém kraji je největší podíl Vietnamců, vOlomouckém, Zlínském aMoravskoslezském kraji zase největší podíl Slováků.[14]

1.1.2 Etnicita

Etymologie: Etnicita = souhrn vlastností čiznaků vymezujících etnikum –je úzce spojena sprvky příslušné kultury.

Etnicita nemá jednoznačnou definici. Užíváse vespolečenskovědním kontextu odšedesátých let 20.století. Fenomén etnicity je složitý. Etnicita setýká vztahů mezi skupinami, jejichž členové považují příslušníky jiných skupin zakulturně odlišné. Fenomén etnicity je důležitý proidentitu každého člověka. Názor,že etnicita souvisí s„objektivními kulturními rozdíly“, je běžný. Antropologický výzkum prokázal, žeetnicita je nejdůležitější tam, kde jsousi skupiny obyvatel kulturně blízké apřicházejí pravidelně dovzájemného kontaktu. Kulturní odlišnosti vdůsledku častějších vzájemných kontaktů aprobíhajícího procesu modernizace začínají být vmnoha ohledech méně nápadné, alezároveň vzrůstá význam etnické identity aetnického uvědomění. Čím podobnější se lidé stávají, tím více lpí nazbývajících odlišnostech. Etnicita nemusí nést konflikt, můžese projevovat zcela poklidným způsobem vkaždodenních situacích, vpodobě náboženských kultů čijiných mírumilovných jevů. Projevujese vokamžiku, kdy vprocesu interakce vzrůstá význam kulturních odlišností. Jde tedy oto, co je kulturně relevantní anikoli oto, které kulturní odlišnosti „se dostávají keslovu“. Je potřeba ji chápat jako aspekt vztahu anikoliv jako vlastnost jedince nebo skupiny.[15]

Etnicita je vzájemně provázaný systém kulturních (materiálních aduchovních), rasových, jazykových ateritoriálních faktorů, historických osudů apředstav ospolečenském původu působících vinterakci aformujících etnické vědomí člověka ajeho etnickou identitu. Je tomu tak proto, žeetnicita – tedy souhrn vlastností čiznaků vymezujících etnikum – je úzce spojena sprvky příslušné kultury. Každé etnikum sevyznačuje svou vlastní etnicitou. Pokud má být cílem multikulturního vzdělávání poznávání arespektování jiných kultur než své vlastní, znamená to poznávat arespektovat jiná etnika – nositele těchto kultur.[16]

Etnocentrismus

Etymologie: Etnocentrismus etymologicky zřeckého ethos = nárok, etnikum; vlatině = střed.[17]

Opak kulturního relativismu, tendence poznávat, hodnotit ainterpretovat okolní svět jen zperspektivy kultury vlastního společenství.[18] Vlastní kultura sestává úhlem pohledu, zněhož jedinec vnímá ahodnotí odlišné kulturní projevy. Spočívá vpřesvědčení, ževlastní kultura je nadřazená všem ostatním, ženáš pohled nasvět, naše způsoby chování, naše instituce, naše péče jsou jediné správné. My jsme vlastníky univerzální pravdy, všichni ostatní, hodnoceni zperspektivy našeho společenství, semýlí. Určitá míra etnocentrismu je vlastní všem kulturám aspolečenstvím.[19] Jde ojeden zuniverzálně sevyskytujících projevů lidské psychiky azcela jej eliminovat je prakticky nemožné. Etnocentrismus je zákonitým produktem azároveň podmínkou socializace aenkulturace, podporuje vnitřní soudržnost sociálních společenství aje mechanismem identifikace jednotlivce seskupinou, kníž přísluší, sjejími hodnotami anormami. Podle intenzity tohoto psychického rysu lze pak rozlišovat etnocentrismus umírněný aagre-sivní.[20]

Umírněný etnocentrismus má kprojevům odlišných kultur tolerantní vztah apřipouští jejich právo naexistenci. Agresivní etnocentrismus je zdrojem netolerance avyvolává konflikty přikonfrontaci jedince sprojevy odlišných kulturních společenství, vede kodmítání cizích kulturních prvků nebo znesnadňuje jejich přijetí.[21]

Zvláštním případem etnocentrismu sestal evropocentrismus vyznačujícíse nadřazováním evropsko-americké kultury všem ostatním kulturám.[22]

Etnocentrismus může být problémový pouze tehdy, pokud (vpřípadě sestry) lpí naneopodstatněných rigidních stereotypech vpéči aneusiluje opoznání apochopení zvyků jiných kultur. Povědomí ojiných kulturách pomáhá sestře vcítitse dopocitů klientů zodlišných prostředí – pak senepozastaví nad tím, ženěkteří klienti vyhledávají zvláštní pochoutky.[23]

1.1.3 Základní pojmy související setnicitou

Etnikum

Etymologie: Pojem „etnikum“ pochází zantické řečtiny, vníž ethnos znamenal „kmen, rasa, národ“.

Teorie oetnické diferenciaci lidstva mají velmi staré kořeny. Vsoučasné vědě spojmem etnikum/etnická skupina (anglicky ethnic group, německy Ethnikum, etnische Gruppe) sesetkáváme především vetnologické, kulturně antropologické asociologické literatuře.[24] Poznání etnické příslušnosti pomůže lépe pochopit potřeby pacienta. Je také užitečné, pokud víme, zda jde outečence, současného přistěhovalce, čipotomka přistěhovalců, žijícího unás delší dobu.[25]

Etnické vědomí

Vědomí sounáležitosti surčitou etnickou skupinou nazákladě společně sdílených objektivních komponentů etnicity nebo rodového původu. Jako forma společenského vědomí je souhrnem názorů napůvod, etnický prostor (vlast), historické osudy, postavení, úlohu apovahu vlastního etnika anajeho místo mezi ostatními etniky. Vsociálních vědách seužívá pojem etnická identita, který je však spojmem etnické vědomí téměř shodný.

Etnická příslušnost

Sounáležitost jednotlivce setnickým společenstvím nazákladě objektivních asubjektivních komponentů jeho etnicity. Objektivními komponenty etnicity serozumí teritorium, jazyk aj., zasubjektivní komponenty sepovažují postoje, zvyklosti nebo hodnotový systém. To, jak seprojevuje etnická příslušnost, závisí především natom, zda je uvědomována amůže být zesvobodné vůle jednotlivce proklamo-vána.

Etnická, národní příslušnost je věcí individuální identifikace člověka surčitým společenstvím, nikdo ji nenařizuje, je to výsledek výchovy vrodině, veškole, vširší společnosti. Nemusí být vsouladu srasou. Lidé vprůběhu života mohou svou národní identifikaci změnit vdůsledku migrace dojiné země, jejímuž etnickému prostředí sepřizpůsobí. Taková akulturace nebo asimilace je přirozeným jevem všech společností. Multikulturní společnost má mechanismy kzachování kulturně-etnické rozmanitosti, avšak procesy kulturně-etnických změn vní probíhají přirozeně.[26]

Etnická skupina

Pojem označuje menšinovou skupinu, která je kulturně odlišná odvětšinové společnosti. Označení sociální skupiny, která žije uvnitř většího kulturního asociálního celku avykazuje specifické etnické rysy, mezi důležité patří rasové, jazykové, náboženské, národnostní nebo geografický původ předků aj. Označení etnická skupina však bývá zužováno nanáboženské, rasové, národn(ostn)í, kulturní skupiny. Vlastní obsah označení je závislý napojetí termínu „etnický“. Podpojmem „etnikum“ sezdůrazňují nikoliv pouze biologické znaky, nýbrž znaky sociokulturní, jako mravy, zvyky, obyčeje, sociální dědictví avzájemné vztahy mezi biologicko-genetickými znaky aznaky sociokulturními.[27] Vespolečnosti hrají menšiny velmi významnou roli. Jsou spolehlivým indikátorem toho, dojaké míry sedokáže příslušná společnost sama omezovat pravidly, která neplatí jen pro většinu, ale prokaždého stejně.[28]

1.2 Kulturní pluralita

Leiningerová vkoncepci transkulturního ošetřovatelství hovoří okulturní pluralitě. Jako teoretická východiska jí sloužily, kromě holistické filozofie, následující kategorie: kultura, dominantní kultura, subkultura.[29]

1.2.1 Pluralismus

Postoj nebo názor, který dává přednost mnohosti arozmanitosti předjednotným ashodným. Kulturní pluralismus přijímá aoceňuje soužití rozmanitých kulturních skupin, neboť očekává, ževzájemné setkávání všechny obohatí.[30] Pluralita sereflektuje vespolečnosti atou je trvale sounáležitá skupina lidí, kterou zpravidla spojuje jazyk jako nejdůležitější prostředek komunikace, jistá představa chování amravů, společná minulost atradice, fyzická blízkost amnožství skutečných setkávání, často sdílené cíle ahodnoty.[31]

1.2.2 Kultura

Etymologie: Pojem kultura je latinského původu aje odslova cultura, což znamenalo obdělávání země. Slovem kultura (cultura, příčestí trpné latinského colere, pěstovat, tedy „co je pěstováno“) sepůvodně označovalo pěstování užitkových plodin. Jako metaforu je použil Marcus Tullius Cicero[32] propřeklad Platónova pojmu „péče oduši“ aod16. století sepoužívá prooznačení vybraných lidských činností, zejména uměleckých (tzv. „vysoká kultura“). Kultura sevyjadřuje apředává zejména řečí, často sechápe jako vázaná naurčité jazykové prostředí (česká, francouzská, německá kultura).[33]

Pojetí kultury

Vespolečenských vědách jako jsou kulturní antropologie, sociologie, sociální psychologie sechápe velmi široce, ato jako vnášení lidského ducha aumu dověcí alidí avytváření jejich lepšího stavu.[34] Slovo kultura seběžně používá vrůzných, navzájem odlišných významech. Pojem kultura je mnohovrstevný anebývá definován jednoznačně. Vážese kněmu řada teorií, které mají svůj základ vmnoha disciplínách (antropologie, sociologie). Každá kultura má specifickou víru, hodnoty, zvyky, způsoby léčby apéče, které je potřeba zjistit, pochopit avyužívat připoskytování péče lidem zodlišného kulturního prostředí. Vespojitosti skultivací avzděláním člověka sesetkáváme sužíváním pojmu kultura prooznačení sféry pozitivních hodnot, které přispívají kzdokonalování lidských schopností.[35]

Kultura je něčím, co je přenášeno včase ivprostoru. Přesto již zesamotného faktu existence kulturní rozmanitosti – neodmyslitelné součásti lidství – vyplývá také rozmanitost včase. Kultury přetrvávají akultury semění, jsou někdy očím svých nositelů neviditelné, připomínají vzduch, který lidé dýchají, anižby oněm věděli. Někdy je naně zase naopak kladen ten nejsilnější důraz astávajíse předmětem velké úcty avášnivého zaujetí. Neexistuje žádné obecně platné pravidlo, které bypotvrdilo nestálost nebo věrnost určité kultuře.[36]

„Kulturní cibule“

Kultura sedá přirovnat kcibuli tzv. „kulturní cibule“.

Kultura jako ledovec

Definice kultury

Subkultura

SHRNUTÍ

Pokud provedeme stručnou sumarizaci, tak promultikulturní ošetřovatelství vpraxi mají význam tyto závěry:

1.2.3 Základní pojmy související skulturní pluralitou

Akulturace

Akulturace je:

Akulturační proces

Asimilace

Akulturační aasimilační procesy

Enkulturace

Integrace

1.2.4 Kulturní vzorec

1.2.5 Předsudky, stereotypy aetnofaulismy

Předsudky

Redukce předsudků – hypotéza kontaktu

Stereotypy

Etnofaulismy

Češi – jak sevnímáme ajak nás vnímají cizinci

1.3 Ošetřovatelství – kultura

1.3.1 Multikulturní – interkulturní – transkulturní

Multikulturní společnost

Interkulturní společnost

Transkulturní ošetřovatelství

Kulturně kongruentní péče

SHRNUTÍ

1.4 Metaparadigma multikulturního/transkulturního ošetřovatelství

1.4.1 Metaparadigmatická koncepce ošetřovatelství definovaná M. Leiningerovou

Definice transkulturního ošetřovatelství dle M.Leiningerové

Teorie Leiningerové

Vývoj teorie

Předpoklady (asumpce)

Metaparadigma oboru akoncepce teorie transkulturního/multikulturního ošetřovatelství

Koncepce teorie

Typy multikulturní péče

1.4.2 Kulturně shodná péče

1.4.3 Doporučení kpochopení klienta zodlišné kultury vošetřovatelské praxi

1.4.4 Význam multikulturních znalostí pro ošetřovatelství vpraxi

1.5 Tolerance aintolerance

Tolerance

Intolerance

Rasa

Společnost

SHRNUTÍ

Table of Contents

Úvod

1 Filozofie multikulturalismu ve 21. století

1.1 Multikulturalita jako historický a reálný fenomén

Definice

1.1.1 Historický exkurz

1.1.2 Etnicita

Etnocentrismus

1.1.3 Základní pojmy související s etnicitou

Etnikum

Etnické vědomí

Etnická příslušnost

Etnická skupina

1.2 Kulturní pluralita

1.2.1 Pluralismus

1.2.2 Kultura

Pojetí kultury

„Kulturní cibule“

Kultura jako ledovec

Definice kultury

Subkultura

SHRNUTÍ

1.2.3 Základní pojmy související s kulturní pluralitou

Akulturace

Akulturační proces

Asimilace

Akulturační a asimilační procesy

Enkulturace

Integrace

1.2.4 Kulturní vzorec

1.2.5 Předsudky, stereotypy a etnofaulismy

Předsudky

Redukce předsudků – hypotéza kontaktu

Stereotypy

Etnofaulismy

Češi – jak se vnímáme a jak nás vnímají cizinci

1.3 Ošetřovatelství – kultura

1.3.1 Multikulturní – interkulturní – transkulturní

Multikulturní společnost

Interkulturní společnost

Transkulturní ošetřovatelství

Kulturně kongruentní péče

SHRNUTÍ

1.4 Metaparadigma multikulturního/transkulturního ošetřovatelství

1.4.1 Metaparadigmatická koncepce ošetřovatelství definovaná M. Leiningerovou

Definice transkulturního ošetřovatelství dle M. Leiningerové

Teorie Leiningerové

Vývoj teorie

Předpoklady (asumpce)

Metaparadigma oboru a koncepce teorie transkulturního/multikulturního ošetřovatelství

Koncepce teorie

Typy multikulturní péče

1.4.2 Kulturně shodná péče

1.4.3 Doporučení k pochopení klienta z odlišné kultury v ošetřovatelské praxi

1.4.4 Význam multikulturních znalostí pro ošetřovatelství v praxi

1.5 Tolerance a intolerance

Tolerance

Intolerance

Rasa

Společnost

SHRNUTÍ