Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Zdeněk K. Slabý

TŘI PRINCEZNY A NEONEK

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00  Praha 7
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
www.grada.cz
jako svou 5560. publikaci

Ilustrace Jiří Fixl
Odpovědná redaktorka Helena Varšavská
Sazba a zlom Antonín Plicka
Návrh obálky Jiří Fixl
Zpracování obálky Antonín Plicka
Počet stran 104
Vydání 1., 2014

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a. s.

© Grada Publishing, a.s., 2014
© Zdeněk K. Slabý, 2014
Cover Illustration © Jiří Fixl

ISBN 978-80-247-4851-1

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

E-knihu ve formátu EPUB vytvořil Antonín Plicka

ISBN 978-80-247-9296-5 (ve formátu PDF)
ISBN 978-80-247-9297-2 (ve formátu EPUB)

Pohádkářova předmluva

Bylo, ale možná ani nebylo. Ale předpokládejme, že bylo… Tahle knížka taky nebyla – a najednou tu je.

A s ní se vynořila první otázka: Už jste si někdy zašli do pohádkového domu?

Že nevíte, kde byste ho našli? Takových domů je dost, v Praze i Nepraze, ve Smečkách i Nesmečkách, v Radotíně i Neradotíně, v Děčíně i Neděčíně, jenom se musíte pozorně rozhlížet, abyste je objevili. Ten pohádkář, který právě postává před domem, o kterém se za chviličku dozvíte víc, zná domy, ve kterých byste našli čarodějnici Bukukururunu nebo kocoura Vavřince s jeho kamarády – psí holčičkou Otylkou, prasátkem Mojmírem a kozlem Spytihněvem, nebo pohádkového detektiva Břetislava Hostivíta, meluzínku Minku, dívku z Černé věže, kde byste mohli odkrýt tajemství oranžové kočky anebo dokončovat pohádku o hodném citrónkovi. Ty všechny objevil v domech, které už poznal, ale propátrává stále další. Jsou domy, ve kterých sídlí malý princ, Alenka z říše divů, Edudant a Francimor nebo Kubula a Kuba Kubikula. Těch domů si pohádkář váží, ale nepátrá v nich, protože hledá něco, co ještě nikdo před ním neobjevil.

Právě proto teď stojí před domem v Troji (a nikoli v Netroji), který se nepodobá žádnému jinému stavení v širokém a dalekém okolí. Postavili jej před hodně dávnými lety rovnou u dětského hřiště a nepříliš daleko odtud je i zoologická zahrada. Ten dům má stěny jako z cukrkandlu, schody jako z poskládaných žvýkaček, okna jako z mléčné čokolády a střechu jako z pralinek. Nebo jsou to opravdické pralinky? To ještě pohádkář neví.

Na průčelí záhadného stavení září neonový nápis: Z pohádky do pohádky.

Ale co je možná nejdůležitější, hned vedle nápisu může každý vidět neonovou postavičku skřítka Abuližníka, která svítí někdy červeně, jindy modře a ještě jindy oranžově.

Do toho domu se asi zanedlouho vrátíme, ale teď se zaměříme na pohádkáře, který postává opodál a pozoruje, co se kolem něho děje. Už tu zažil, jak sem s rámusem rázuje celá třída i s učitelkou – pohádkář zná učitelky, které o pohádkových domech vědí. Potom se sem přiloudal osamocený Davídek, který se chtěl dovědět, proč je tak sám a kde by mohl najít kamaráda. Pohádkář všechny ty návštěvy sleduje a dohaduje se, co je v místnostech domu může potkat.

Právě zpozoroval, že se k němu blíží tři dívky: Václavka, Petronila a Ulička (té třetí původně říkali Kulička, ale jí se to nelíbilo, tak to počáteční K zahodila). Asi je pohádkář zná, proto ví, jak se jmenují, a proto se honem ukryl za rohem – nechce, aby se s ním daly do řeči, chce sám uhodnout, co je sem přivádí. Ví, že Václavka, Petronila a Ulička mají rády pohádky. Čtou si je, ale ještě raději je samy prožívají. Proto zřejmě spěchají do domu v Troji, u kterého postává pohádkář. Přebývají tady totiž kromě stálých obyvatel, o kterých se snad ještě dozvíme, také další pohádkové bytosti, se kterými mohou návštěvníci prožít jejich příběhy – veselé, smutné, zapeklité, dobrodružné, bůhvíjaké. A protože děvčata, která sem zamířila, mají nejraději pohádky o princeznách, jdou si je vyvolat.

Nevšimnou si pohádkáře, nevzhlédnou ani k Abuližníkovi, se kterým se jindy pozdraví, spěchají. Už se těší na princezny, se kterými se potkají, a budou si představovat, že jsou to právě ony samy, kdo jejich osudy prožívají.

Pohádkář jde nepozorovaně za nimi, protože chce vidět a slyšet, co se stane. A protože je pohádkář, tak vás s těmi princeznami, které sledovaly Václavka, Petronila a Ulička, také seznámí.

Ale co ten dům, který stojí v Troji a nepodobá se žádnému jinému stavení v okolí?

Nebojte se, ten se nám neztratí. Jak to říkávala pohádkářova maminka (ano, pohádkáři mají také maminky, a téměř vždycky výtečné, proč by ne?): Dočkej času jako husa klasu.

Odokonalé princezně ačarovné niti

Žila vám na zámku Vilémově princezna Vilemínka, ata byla naprosto dokonalá. Taky to osobě neustále tvrdila. Azdůrazňovali to ivšichni vjejím okolí: královský tatíček Vilém V., královská maminka Vilma, bratr – princ Vilík, královský nadkomoří, komoří ipodkomoří, královský nadministr, ministr ipodministr, královský nadkoní, koní ipodkoní, královský nadkuchař, kuchař apodkuchař, královský nadzámečník, zámečník apodzámečník, prostě jeden jako druhý považovali princeznu za vrchol dokonalosti.

„Jsem já to ale dokonalá!“

Atak se raději hned opravila: