Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

prof. PhDr. Jaro Křivohlavý, CSc.

Psychologie pocitů štěstí
Současný stav poznání

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00  Praha 7
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
www.grada.cz
jako svou 5175. publikaci

Odpovědná redaktorka Hana Reslová Dušková
Sazba a zlom Jan Šístek
Zpracování obálky Michal Němec

Počet stran 136
Vydání 1., 2013

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

© Grada Publishing, a.s., 2013
Cover Illustration © fotobanka Allphoto

ISBN 978-80-247-4436-0

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

E-knihu ve formátu EPUB vytvořil Jan Šístek

ISBN 978-80-247-8544-8 (ve formátu PDF)
ISBN 978-80-247-8545-5 (ve formátu EPUB)

Předmluva

Každý touží po štěstí

Co je příčinou toho, že jsme někdy šťastni a jindy nešťastni?

Dá se předvídat či předpovídat, zda budeme, či nebude šťastni?

Co má vliv na to, že jsme šťastni, někdy až mimořádně?

Čím se liší zážitek štěstí od situace, kdy jsme spokojeni a kdy je nám dobře?

Dá se štěstí měřit, a když ano, potom jak?

Jak se projevuje štěstí?

Jaký vliv má zážitek štěstí a neštěstí na náš život?

Co ovlivňuje štěstí v našich rodinách?

Jak udržet dobrou míru štěstí v manželství?

Co se ví o spokojenosti lidí při práci, v zaměstnání?

Jak to je se štěstím v průběhu celého našeho života?

Má kultura a politika v celosvětovém měřítku vliv na to, jak jsou lidé šťastni?

Takovéto a podobné otázky zajímaly lidi od nepaměti.

Téma „štěstí“, „spokojenost“ či „blaho“ (moderně well-being) nacházejí historici v průběhu celé historie lidstva. Zabývali se jimi lidé moudří – filozofové, i lidé hledající, co je v životě podstatné a co nás přesahuje – teologové.

Tyto otázky vedly sociology k rozsáhlým studiím míry štěstí v různých státech a kulturách. V posledních třech desetiletích se tématem velice intenzivně zabývají v celém světě psychologové – zvláště pak ti, kteří pracují experimentálně a věnují se tzv. pozitivní psychologii. Jejich empirické, experimentální, materiálové studie v odborných psychologických časopisech se dnes již počítají na tisíce.1

A co se zjistilo?

Ukázalo se, že:

• každý člověk si přeje, aby byl šťastný,

• skutečně každý šťastný je – alespoň někdy a alespoň trochu,

• to, co se rozumí štěstím, spokojeností a blahem, je obsaženo ve všem, co si lidé staví jako cíl, kterého chtějí v životě dosáhnout (i když si to sami výslovně tak nedefinují),

• šťastní lidé jsou aktivnější, tvořivější, mají vyšší sociabilitu, jsou zdravější, lépe vzdorují nemocem a lépe zvládají konflikty a životní krize,

• je možno míru štěstí, spokojenosti a blaha určitými zásahy měnit,

• štěstí, spokojenost a blaho může být nejen vlastním cílem lidského snažení, ale i dílčím cílem k dosažení cílů dalších,

• šťastní lidé jsou úspěšnější v mnoha oblastech lidské činnosti a v pozadí tohoto úspěchu je vyšší míra štěstí (spokojenosti, blaha typu Well-Being),

• existuje celá řada různých vlivů, které působí na to, zda jsme šťastnější, nebo naopak nešťastnější.

Pravdou je, že velká část našeho myšlení o štěstí se týká těch situací, kde zážitek štěstí je charakterizován výrazným, emocionálně silným, avšak krátkodobým fyziologickým projevem. Platí však i zde, že není štěstí jako štěstí. Existuje i štěstí, které je vážnější a hlubší povahy. Příkladem může být štěstí sochaře, který tvoří sochu, či toho, kdo staví dům či píše symfonii atp. U takovýchto projevů je již možno mluvit nejen o intenzitě, ale i o kvalitě štěstí. A právě na takovéto druhy štěstí, které mají někdy až celoživotní dosah, je v současnosti zaměřena pozornost v psychologických studiích, o nichž pojednáváme ve druhé části této knihy.

Cílem, který jsem si vytyčil, je seznámit čtenáře s tím nejpodstatnějším, co se za poslední desetiletí ve velkém množství odborných psychologických studií, v článcích a pojednáních objevilo a může nás to „obšťastnit“ lepším porozuměním zážitků, které patří k tomu nejkrásnějšímu, co jen můžeme v životě prožít.

Úkolem této knihy je přiblížit čtenářům tento svět – tuto krásnou oblast psychologických studií štěstí, spokojenosti a blaha.

S přáním zdařilého života

Jaro Křivohlavý

V Třebenicích, 19. 3. 2013

Úvod

Co je to štěstí

Kdy akde se setkáváme sprojevy, které je možno považovat za pocit štěstí

Štěstí je něčím, očem má každý znás svou vlastní představu. Že tomu tak je, ukazují mimo jiné iodpovědi velkého množství lidí, jimž jsme položili základní otázku týkající se štěstí. Každého jsme se ptali: „Kdy jste prožili nějakou šťastnou chvíli vživotě– azvláště tu nejšťastnější? Zkuste to vyjádřit vco nejstručnější formě.“

Uvádíme některé zvelkého množství odpovědí– zvláště pak těch lidí, kteří se účastní soustavného vzdělávání naUniverzitě třetího věku vPraze:

• Největším štěstím pro mne bylo, když mi vporodnici přinesli naši malinkou Aničku. Podali mi ji, abych si ji pochovala.

• Já jsem byl velice šťastný, když mi poprvé naše Evička řekla „táta“.

• Byli jsme šťastni, když jsme se nastěhovali sem do tohoto bytu, donesli jsme poslední škatuli, zavřeli dveře aúnavou zmořeni jsme si sedli.

• Co váháte? Největším štěstím pro mne bylo, když Marie při svatbě řekla své „ano“.

• Udělali se mi samým štěstím hvězdičky před očima, když mne Mirek požádal oruku.

• To víte, že jsme byli šťastni, když své studie Jirka dotáhl až kpromoci.

• Když mi řekli, že má disertační práce byla přijata kobhajobě, byl jsem šťastný. Samou radostí mi spadl kámen ze srdce.

• Byl jsem šťastný, když mne přijali do prvního místa adostal jsem práci, která mi sedla.

• Kdy jsem byl vživotě šťastný? Když se za mnou zavřela vrata koncentračního tábora ajá jsem mohl vykročit bez doprovodu.

• Byl jste na vojně? Tak jste to zažil taky. Šťastni jsme byli všichni mazáci, když jsme po dvou letech vycházeli zkasáren vcivilu.

• Já jsem si po operaci myslela, že již nikdy nebudu chodit. Vypadalo to se mnou zle. Když jsem však poprvé sdoprovodem sešla zněkolika schodů, byla jsem šťastná jako blecha.

• Byla jsem na vyšetření na onkologii. Když jsem si potom šla pro výsledky, tajil se mi dech. Jakmile jsem slyšela, že nejde ozhoubný nádor, byla jsem šťastná, zavřela jsem oči aděkovala, děkovala, děkovala jsem…

• Já jsem vždycky šťastná, když sem– do domova důchodců– přijdou za mnou na návštěvu moje děti.

• Starám se omaminku již celou řadu let– anení to snadná práce. Když mi ale řekla, že je šťastná, že má tak hodnou dceru, tak jsem se samým štěstím rozplakala.

• Šťastná? Já jsem šťastná každý den, když se probudím azjistím, že ještě žiji.

• Je mi už skoro devadesát let! Jsem šťastná, že jsem hned vmládí uvěřila aže víra formovala celý můj život.

Takových podobných výroků ozážitcích štěstí jsme slyšeli mnoho. Pravdou je, že jsme nenašli nikoho, kdo by řekl, že byl šťasten, protože vyhrál milion. Mnohá sdělení hovořila otom, že kpocitům štěstí dochází, když je daný člověk „mezi svými“– kamarády, přáteli, spolužáky atp. Nejedno se týkalo šťastných chvil vpřírodě, na dovolené, na cestách po světě atp. Přesně řečeno: pestrost odpovědí na tuto otázku ozážitcích štěstí byla nepředstavitelná.

Slyšeli jsme iodpovědi jiného typu– např.: jsem šťasten, když dělám to, co dělat mám, když žiji tak, jak žít mám, když se chovám, jak se chovat mám, když se na cestě blížím kvytčenému cíli. Byl tam idovětek: „Vy sám jste přece jednou zveřejnil výrok profesora Viktora E. Frankla otom, že štěstí je vedlejším produktem cesty knadějnému cíli!“ Istím zde počítáme avrátíme se ktomu vposlední kapitole.

Se slovem „štěstí“ se můžeme setkávat na různých místech. Je možno jej nalézt vlidové mluvě, ale na druhou stranu ive filozofických spisech– jak starých, tak současných. Lze je objevit vsoudobých odborných psychologických studiích. Jeho význam se proto může od sebe lišit podle toho, kde ajak se oněm hovoří. Relativně nejpřesněji je pojem štěstí přitom definován právě vpsychologických experimentálních pracích. Tam se ovšem setkáváme stím, že se jeho přesné definování liší od obecného (lidového) pojetí. Proto mu psychologové dávají iodlišné slovní označení– určitější apřesnější název. Hovoří se např. ospokojenosti se životem (satisfaction with life) nebo otom, že je člověku dobře (well-being) atp.

Oč se nám jedná?

Jde oto podívat se na štěstí zněkolika různých pohledů:

A. Naznačit si, jak se na štěstí dívají lidé kolem nás.

B. Seznámit se stím, jak se na štěstí dívali filozofové.

C. Obeznámit se stím, co oštěstí zjistili psychologové, jak se jejich pohled na štěstí vprůběhu studia vyvíjel aprohluboval ajaký je současný stav poznání.

Rozměry štěstí

Hovoříme-li oštěstí, je dobré si ujasnit, co máme na mysli. To umožňuje např. utřídit tento jev podle jeho základních rozměrů.

Rozsah štěstí

Je možno hovořit oštěstí zcela určitého člověka (individua), případně oštěstí určité dvojice lidí (např. milenců, manželů atp.), určité skupiny lidí (např. rodiny, školní třídy, dílny, podniku atp.), případně omíře štěstí vrůzných velkých celcích (např. oštěstí určitých národů, lidí vrůzných státech atp.).

Doba trvání štěstí

Lze také hovořit oštěstí amít na mysli momentální stav určitého člověka, nebo naopak jeho celoživotně trvající stav; štěstí, které bylo, které je akteré očekáváme.

Intenzita štěstí

Štěstí může být velice intenzivní– jako když někdo neočekávaně vyhraje hodně peněz nebo když má někdo štěstí, ato, co normálně každého zničí, se dotyčnému vyhnulo.

Na druhé straně existuje tzv. tiché štěstí– např. manželů vdůchodovém věku, kteří na penzi sedí na lavičce před svým domečkem či výměnkem avzpomínají na minulost, co se přihodilo ajaké to bylo.

Kvalita štěstí

Oštěstí je možno hovořit vsouvislosti skvalitou života např. určitého člověka. Šťastný může být třeba zloděj, kterému se povedlo něco ukrást, nebo naopak lékař, jenž dokázal zachránit život mládence zraněného při autonehodě. Šťastný mohl být inapř. Hitler, když se mu podařilo zákeřným způsobem přepadnout nějaký evropský stát, nebo naopak ten či onen vojevůdce, který dokázal Hitlerovo řádění překazit či zarazit.

Pojmenování stavu, který považujeme za stav šťastného člověka

Řekneme-li oněkom, že je to šťastný člověk, nebo že dotyčný je momentálně šťastný, máme přitom určitou představu otom, co to je být šťastný. Tuto svou představu můžeme vyjádřit slovem „šťastný“. Můžeme ji však vyjádřit iřadou jiných významově příbuzných slov. Nemusí to být striktně synonyma (slova, která mají přesně stejný význam), přece jen se tato pojmenování mohou významově překrývat stím, co máme na mysli, když vyslovíme slovo šťastný. Příkladem mohou být vyjádření: jsem spokojen, vede se mi dobře, jsem vpořádku, vše je OK, je mi dobře, případně– mám radost ztoho či onoho, atp.2

Vodborných psychologických pojednáních se dnes setkáváme stím, že kpřesnému určení, čeho se dané experimentální studium týká, se používá vždy dvou termínů. Jedním znich je všeobecně známý aběžně používaný termín „štěstí“ (happiness) avzávorce upřesnění tohoto pojetí pojmem zdaného teoretického pojetí– např. štěstí (subjektivně vyjádřené sdělení toho, jak mi je dobře či blaze) atp.

Tento způsob upřesnění, okterém pojetí štěstí daný autor hovoří, se stále častěji objevuje ivpsychologických pojednáních, kde dává možnost harmonicky sladit myšlení autora ačtenáře. Příkladem může být používání termínu well-being.

Označení well-being může být viděno vpojetí chápání štěstí jako vztahu mezi výší pozitivních anegativních afektů, případně jejich poměrů (jak oněm budeme hovořit vdalším textu). Hovoří se tak např. oštěstí suvedením autora daného pojetí– např. well-being (Ed Diener) nebo Well-Being (M. E. P. Seligman). Oštěstí je možno hovořit vpojetí autentického štěstí M. E. P. Seligmana. Tam se termín upřesní tak, že se uvede well-being (autentické štěstí) nebo well-being (authentic happiness). Protože itoto Seligmanovo pojetí štěstí bylo po určité době ještě dovršeno, je dnes možno se setkat spojetím well-being (flourish, M. E. P. Seligman). Na první pohled se to může zdát složité, avšak vědě jde oco nejpřesnější definování termínů– slov, jimiž se snažíme spolu domluvit.

Psychologický pohled do světa zážitku štěstí

Ponoříme-li se do studia fenoménu zvaného „štěstí“, zjišťujeme, že se jedná o:

• jev subjektivní– jde oosobní zážitek, který je bezprostředně přístupný jen mně. Druhému ho mohu jen sdělit– mohu oněm něco říci. Tato subjektivní sdělení je třeba odlišovat od sdělení objektivních (např. stavu finančního konta, výše ceny auta atp.). Ostatní však mohou na můj zážitek štěstí usuzovat izvýrazu mé tváře (tzv. neverbálních sdělení);

• jev, který má vztah knašim snahám, cílům, nadějím, knašemu očekávání, knašim předcházejícím zkušenostem atp. Vpodstatě jde ovztah ktomu, co obsahuje náš osobní žebříček hodnot acílů (goals);

• vztah, který má určitou intenzitu, dobu ačetnost výskytu;

• vztah, který se vyskytuje jednak vrelativně krátkodobých zážitcích (např. radost ztoho, že jsme něco nečekaně vyhráli), jednak vdlouhodobé náladě až celoživotním laděním (viz výrok „paní XY prožila šťastný život“);

• fenomén, který patří do „rodiny“ (společenství) určitých jevů, jež vyjadřujeme různými slovy (pojmy, termíny atp.)– např. radost, veselí, životní spokojenost, pohoda, blaho (viz istarší český termín „blahoslavená“), klid vnitřní rovnováhy, blaho typu eudaimonia (Aristoteles), totální zaujetí (flow– splynutí sděním, M. Csikszentmihalyi), euforie (radostná nálada), slast, libost, potěšení, jásot, hédonický život,3 smích, zábava, dobrý život, kvalita života, morálně hodnotný život atp. Vpraxi to znamená, že při zážitku štěstí nejde jen orelativně izolovaný jev, ale oněco, co patří do širší „rodiny“ jevů, kterými vyjadřujeme, že něčí život se „daří či vydařil“;

• jev, který má jak svou emocionální (citovou) stránku, tak isvou kognitivní (myšlenkovou) stránku (dimenzi)– aže obě tyto stránky spolu souvisejí. Však je také osobní pohoda (subjective well-being) definována jako kognitivní aemocionální vyhodnocení života daného člověka. Vpraxi to znamená, že všude tam, kde někdo prožívá emocionální vzrušení, je třeba se ptát, vjaké myšlenkové (kognitivní) ahodnotové souvislosti to je či bylo? Je rozdíl mezi tím, raduje-li se matka, že se jí narodilo zdravé první dítě, atím, když se zloději podaří ukrást druhému člověku tašku se všemi doklady;

• jev, který je možno studovat zrůzných hledisek– jednak zhlediska filozofického (spekulativního),4 jednak zhlediska fyziologického (co se děje vorganismu člověka, když prožívá zážitek štěstí), ale ipsychologického (empirického aexperimentálního).

Tyto různé přístupy se odrážejí mimo jiné ivtermínech, kterých autoři používají tam, kde hovoří ozážitcích štěstí. Voblasti filozofického přístupu se volí obvykle slovo „štěstí“ jako základní termín pro daný jev studia. Voblasti psychologického přístupu se setkáváme stále častěji stermínem Well-Being– stav blaha, viz např. označení celé oblasti tohoto studia jako „SWB– Subjective Well-Being“ (viz např. název základní učebnice tohoto oboru: M. Eid aR.J.Larsen, The Science of Subjective Well-Being, 2008).

Štěstí– emoce acity

Tam, kde se hovoří oštěstí, radosti aspokojenosti, dostáváme se do duševní oblasti, ve které je dobré se poněkud orientovat.

Vnejstarších, ještě antických pojetích psychiky se setkáváme svymezením tří druhů jevů, které charakterizují duševní život: poznávání (kognitivní činnost), prožívání (emoce) asnahy (motivace, konativní aktivity). To, že se již před více jak dvěma tisíci lety pamatovalo na city aemoce, ukazuje, že tato stránka duševního dění patří kdůležitým jevům našeho života.

Hovoříme-li ocitech aemocích, je dobré otevřít nejprve situaci, kde se snimi setkáváme. Touto situací je zážitek aprožitek.

Prožitek. Hovoří-li někdo otom, co se mu stalo, je možno vjeho vyprávění sledovat, jaký to byl pro něho zážitek aco přitom prožíval. Autentický prožitek, tj. prožitek, který máme (authentic experience), je jeden ze základních obsahů psychiky– píše velký Psychologický slovník (Hartl, Hartlová, 2000, s.461). Jde ocitově zbarvené vnímání aktuálního, často dramatického životního okamžiku ačasto ináhlé poznání vzniklé ze zhodnocení okolní skutečnosti. Příkladem může být situace při tombole, ve které si mnoho lidí koupilo lístky sčísly, jež některá mohou něco vyhrát. Vyhlašuje se výsledek anajednou se majitel daného čísla dozví, že byl vylosován. Prožíval napětí před vyhlášením výsledku apoté iradost zvýhry. Je šťasten.

Emoční prožitek (emotional experience) je citový zážitek, vněmž událost vyvolává (fyziologickou) autonomní aktivaci a(duševní) kognitivní hodnocení. To vede kvnímání aktivace aemočnímu přesvědčení. Vše dohromady skládá výslednou emoci. Potud slovník. Je dobré si všimnout důrazu na kognitivní (poznávací) moment. Vnašem příkladě si daný divák uvědomí, že jeho číslo avyhrávající číslo se shoduje. Tím vyhodnotí svou situaci– amůže se radovat (něco emocionálně prožít) ajít si pro výhru.

Zážitek je jev velice blízký prožitku. Má však velkou výdrž– delší dobu trvání. Zůstává hlouběji atrvaleji zapsán vnaší paměti. Takovéto zážitky skládají jedinečné duševní bohatství každého člověka. Příkladem zážitku může být setkání sněkým, kdo byl danou osobou považován za osobu důležitou, vurčité společnosti vysoce postavenou či dané osobě hodně nadřazenou, nebo první zažití např. slavnostního ohňostroje či přímo ohně atp.

Emoce

Psychologický slovník nám říká, že emoce jsou subjektivní zážitky libosti anelibosti provázené fyziologickými změnami amotorickými projevy. To je nám blízké. Poznáváme to sami na sobě, co se snámi děje, když se rozzlobíme, nebo naopak když nás něco potěší. Jeden zpsychologů, který se emocím hodně věnoval– Paul Ekman– se pokusil stanovit kritéria, která musí emoce vykazovat:

• Emoce se vyskytuje iuprimátů (zvláště ulidoopů).

• Emoce je odezvou na danou situaci (má určitou kognitivní vazbu).

• Emoce má charakteristický časový průběh– rychlý začátek arelativně krátké trvání.

• Emoce je charakteristická fyziologickými změnami.

Druhy emocí

Emoce jsou různého druhu. Není jich moc, atak se psycholog C. E. Izard (1984) pokusil uvést devět nejčastěji se vyskytujících emocí, které vyhovují výše uvedeným kritériím: radost, překvapení, zlost, spokojenost, strach, hanba, vina, zájem avzrušení.

Nejde ozcela neměnný seznam emocí. Je možno se setkat isupozorněním na to či ono, co by tam ještě mělo patřit (např. optimismus, důvěra, překvapení, předtucha či předvídání– anticipace, veselí, smutek, znechucení atp.). Zde tento seznam uvádíme jen ztoho důvodu, abychom si ujasnili, oč jde. Atam, kde se jedná oštěstí aspokojenost, se zážitkem, prožitkem aemocí radosti se setkáváme na každém kroku.

Je dobré si uvědomit, že emoce mají blízko kmotivaci– ktomu, oč nám jde (jako například ovýhru), ake kognitivnímu psychickému dění (uvažování, hodnocení arozhodování). Bereme-li toto vúvahu, lépe pochopíme, proč se dotyční vurčité situaci radují, či naopak jsou zklamáni– podle toho, jak si danou situaci vykládají (interpretují). Emoce mají vpozadí výrazně hédonickou motivaci. Vedou člověka ktomu, aby se snažil dosahovat hlavně kladných zážitků anepříjemným zážitkům se vyhýbal.

Uemocí jsme poznamenali, že jsou chápány jako jevy dvojího druhu– žádoucí anežádoucí.

Nežádoucí emoce či negativní emoce jsou odmítány, považovány za nepříjemné, nesouhlasí snaším očekáváním. Jejich výčet je daleko bohatší, nežli tomu je uemocí žádoucích (kladných). Proč? Tomu, co nás trápí, obvykle věnujeme větší pozornost avíce otom přemýšlíme nežli otom, co nám dělá dobře.

Žádoucí emoce či kladné emoce jsou naopak vítány, považovány za příjemné, protože souhlasí snaším očekáváním.

Pocity

Pocity (sensation) se rozumí citové zabarvení vnímané skutečnosti– ať momentálně přítomné, nebo ty, které se staly vminulosti, když jejich emocionální zabarvení bylo uchováno vpaměti. Vpozadí tohoto pojetí je představa, že každý psychický obsah (vjem, představa) nebo proces (vzpomínky, myšlení) má určité citové zabarvení. Damián Kováč rozumí termínem pocity reálně existující emoce.

City

City (feeling) jsou na rozdíl od emocí daleko úžeji spjaty shodnotami ahodnocením. Oproti emocím vystupuje zde do popředí vztah člověka ke světu. Vévodí unich zážitek ajeho hodnocení (imorální). Tak je možno hovořit např. ocitu pro spravedlnost, ocitu pro pravdivost, uspořádanost (pořádek), ocitu pro odpovědnost atp. Na rozdíl od relativně malého počtu emocí je rozsah různých druhů citů daleko širší. Není třeba uvádět, že kritéria citů se liší od těch, které jsme uvedli uemocí. Týká se to zvláště časového průběhu, jenž je ucitů dlouhodobý, avázanosti citu na fyziologické procesy, která je ucitů podstatně menší, nežli tomu je uemocí.

City jsou vyvolávány vzrušujícími podněty často nezávisle na senzorické modalitě. Jsou však vkontaktu smyšlenkovými pochody dané osoby, sjejím žebříčkem hodnot, sjejími záměry, představami apřesvědčením (shodnotícími obsahy prožívání). Řečeno jinak: city jsou vúzké souvislosti stím, co si daný člověk myslí, co považuje za důležité, správné, hodnotné, nadějné asmysluplné, čeho si váží, aco naopak ze zásady odmítá, pro co žije apro co je ochoten iobětovat svůj život.

„Kdyby člověk chtěl být jen šťastný, nebylo by to tak těžké, avšak člověk chce být šťastnější nežli ostatní, a to je téměř vždy nemožné, neboť druhé lidi člověk považuje za šťastnější, nežli ti ve skutečnosti jsou.“

Montesquieu

Světem různých pojetí štěstí

Slovo „štěstí“ patří mezi slova, která jsou obecně známá. Nejen to. Vobecném povědomí má štěstí zcela konkrétní podobu– ahodnotu. Ukazuje se to všude tam, kde se lidí ptáme, co vědí oštěstí.

Položme rodičům otázku: „Co byste přáli vašim dětem do života– vyberte podle vás to nejdůležitější ztrojice: bohatství, proslulost aštěstí. Jakou odpověď dostaneme? Svelikou pravděpodobností je to právě ,štěstí‘.“ (Averill, More, 2004, s. 663)

Aco si lidé představují pod pojmem „štěstí“? Nejčastěji něco, co má blízko kradosti aveselí (viz moderní termín happening). Ujiných (např. starších) lidí bude vpojetí štěstí převažovat klid, pokoj aspokojenost. Udalších půjde opocity hlubokého klidného vědomí, že vše, co dělají ajak to dělají, jak žijí, je smysluplné asprávné– že žijí správně, atedy dobře aspokojeně.

Když se psychologové zabývají jevem zvaným zážitek štěstí, snaží se rozčlenit různá pojetí štěstí do dvou rozměrů. Prvním je míra vzrušení, které při pocitu štěstí prožíváme. Ta má dva extrémy. Jeden se vztahuje kprojevům, jež můžeme nejlépe pozorovat umalých dětí nebo nedospělé mládeže. Jde ovýbuchy pohybové aktivity– samou radostí skáčou, srukama nahoru ahlasitými výkřiky dávají najevo, jak moc jsou všichni šťastni. Druhý extrém je charakterizován pohodou, klidem atichem. Při prožívání zážitku štěstí unich pozorujeme utlumení pohybové aktivity iklid mysli. Často můžeme jen vpohledu očí odčítat, že daný člověk se cítí šťastný.

Druhý rozměr pocitů štěstí se týká dimenze subjektivita– objektivita. Tímto rozměrem emocí se rozumí míra aktivizace daného pocitu štěstí vpraktickém životě. Na jednom extrému jsou subjektivní hédonické projevy typu „štěstí ze štěstí“, jak se raduje člověk, který vyhrál vloterii, nebo fotbalový fanda, který pochopil, že jeho klub dal vítěznou branku. Na druhém konci jsou projevy štěstí typu Aristotelova pojetí nazvaného eudaimonia. Daný člověk na něčem pracuje asnaží se oněco, co je jeho životním cílem (úkolem, posláním atp.), aztoho se přitom raduje. Je tomu tak zvláště vpřípadech, kde předmětem snažení je něco, co je kdobru nejen jedinci, ale idruhým lidem.

Díky použití dvou dimenzí– míry vzrušení aobjektivity– je možno konstruovat „prostor významů pojmu štěstí“ do tabulky.5

Tab. 1 Čtyři druhy štěstí

Subjektivní zážitek dobrého pocitu

Objektivní projev

(aktivita typu dobré práce)

Vysoká míra vzrušení

radost

eudaimonia– dobrý výkon vnadějném asmysluplném úkolu

Nízká míra vzrušení

spokojenost– klid mysli avnitřní pohoda

navenek se nijak neprojevující klid vnitřní rovnováhy

Aje to vše? Není.

Vpsychologii se objevily vposledním desetiletí dva termíny, které výše uvedený rozsah významu slova štěstí prohlubují arozšiřují

Vrcholné životní zážitky. Maslow upozornil na kladné emocionální zážitky, snimiž se setkáváme tam, kde se člověk zcela ponoří do své práce, zapomene na sebe, pracuje, dělá adělá– acítí se přitom šťasten. Tyto vrcholné životní zážitky (peak experiences) mají blízko ke klasickému pojetí štěstí, jak mu rozuměli antičtí filozofové pod označením eudaimonia.

Který emocionální zážitek bychom měli považovat za nejautentičtější projev štěstí?

Existuje-li spousta různých pojetí toho, co se nazývá „štěstím“, je možno se ptát: „Který zvýše uvedených zážitků je považován za nejautentičtější, nejopravdovější? Někteří psychologové se domnívají, že jím je ten zážitek, který ve starém Řecku vyjádřil Aristoteles termínem eudaimonia. Uvádějí pro toto své hodnocení idůvody:

Do které oblasti psychologie patří jev zvaný štěstí?

Pojetí štěstí vužším aširším slova smyslu

Kniha má dvě hlavní kapitoly. První pojednává oužším pojetí štěstí adruhá zase oširším pojetí štěstí. Čím se tyto kapitoly zabývají ačím se od sebe liší?

Pojetí štěstí vužším slova smyslu

Pojetí štěstí vširším slova smyslu