Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

PhDr. Tomáš Novák

TRÉMA – JAK S NÍ BOJOVAT

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Vydala Grada Publishing, a.s.

U Průhonu 22, 170 00 Praha 7

tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400

www.grada.cz

jako svou 5419. publikaci

Odpovědný redaktor Zdeněk Kubín

Sazba a zlom Milan Vokál

Návrh a zpracování obálky Daniela Eftimiadisová

Počet stran 152

Vydání 1., 2014

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

© Grada Publishing, a.s., 2014

Cover Photo © fotobanka Allphoto

ISBN 978-80-247-4775-0

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

E-knihu ve formátu EPUB vytvořil Milan Vokál.

ISBN 978-80-247-8973-6 (ve formátu PDF)

ISBN 978-80-247-8974-3 (ve formátu EPUB)

K zamyšlení místo motta

Ničeho na světě není třeba se obávat. Jen je nutno tomu porozumět.

(Marie Curie -Sklodowská)

Měl jsem v krku pořádný „knedlík“…

(Jiří Steimar, dlouholetý člen Národního divadla o pocitu před prvním vystoupením na této scéně v roce 1913)

Někdo před zápasem mlčí a s nikým se nebaví, někdo jde třeba čtyřikrát na záchod, někdo je nepříjemnej. Já bývám nervózní večer předem. Moc nemluvím, přemýšlím o zápase, kolikrát i špatně spím, v noci se budím…

(Lukáš Rosol, člen národního týmu v Davisově poháru tenistů. MfDnes, 18. 4. 2013 v článku Playboy Rosol)

Mluviti hlasitě, vyslovovati zřetelně, nedrmoliti věty, hospodařiti s dechem, modulovati hlas… Každý den alespoň čtvrt hodiny praktického cvičení nahlas… Vsugerovati si, že se nebojíte…

(Hoch, A. A. – Koutník, B. In Technika duševní práce. Praha, 1932)

Pro zvládnutí trémy je vhodné předem se nezabývat projevy a důsledky možných chyb a selhání (vyslovení obav je fixuje ve vědomí a snižuje naší jistotu). Lépe je zaměřit se na vlastní předpoklady, a zejména se utvrdit, že jsme na danou akci dobře připraveni (odpovídající příprava je samozřejmě nutným základem takového tvrzení).

(Paulík, K.: Psychologie lidské odolnosti. Praha, Grada Publishing 2010)

Tréma asi provází každého, kdo chce něco dělat poctivě a zodpovědně.

(Jitka Molavcová, MfDnes, 24. 5. 2013)

Nikdy nemám strach, ale vždycky mám trému.

(Petr Kment, olympionik, řeckořímský zápasník, objem paže 41 cm)

Argument trémy se používá i jako obrana sebevědomí, jako racionalizační mechanismus na omluvení sebe, pomocí kterého se student snaží zabránit tomu, aby upadl ve vlastních očích.

(O. Kondáš)

Když jsem měl extrémní trému, dal jsem si pivo…

(Michal Penk, zpěvák o svých začátcích v rozhovoru Můj život na pervitinu. MfDnes, 6. 6. 2013)

Největší umění je překonat trému.

(Jon Bon Jovi)

Úvodem několik otázek

Máte strach z neúspěchu?

Připadáte si neschopní zvládnout i běžné úkoly?

Nesnášíte, když se na vás při práci někdo dívá?

Na zkoušení jste se učili a v průběhu zkoušky máte místo vědomostí tzv. okno?

Třese se vám hlas, máte-li oslovit někoho neznámého?

Snažíte se uspět, ale máte přitom obavu ze selhání?

Před první schůzkou se vám „klepou kolena“?

Ze všech zkoušek, prověrek a kontrol máte hrůzu?

Představa, že máte hovořit na schůzi (odpovídat před celou třídou) je hrozná?

Patříte-li spíše mezi introverty, stává se, že před banálním slovním projevem na veřejnosti „ztuhnete“, obrazně řečeno, jako by vám „zkameněl“ obličej, záda, hrudník?

Patříte-li spíše mezi extroverty, pak ve výše popsané situaci spíše pobíháte, „těkáte“ z místa na místo?

Nesnášíte nové, neobvyklé situace v neznámém prostředí?

Otázky by mohly tvořit dotazník na téma „Máte trému?“.

Tremo-ere latinsky znamená třást se, chvět se, být zachvácen hrůzou nad něčím. Tremor je chvění, strach a hrůza. Tréma je psychický stav charakterizovaný zvýšenou mírou vzrušení, napětí, strachu. Souvisí s očekáváním vlastního neúspěchu v náročných a důležitých situacích.

Trému lze poznat na své kůži dosti brzy. Za v tomto směru kritické bývá považováno období sedmi až deseti let. Provázet nás může přinejmenším v některých situacích až do konce našich dnů. Odhaduje se, že má na svědomí třetinu neúspěchů v tzv. zkouškové situaci a zdaleka ne jen ve škole. Prostě tam, kde nám o něco jde…

Coby trémisté jsme v nejlepší společnosti. Naším patronem by mohl být britský král Jiří VI. Ten v rozhlasovém vysílání svého projevu v roce 1925 nejprve půl minuty mlčel, lapal po dechu a poté koktal. Posléze ovšem již coby král dokázal trému zvládnout. V době druhé světové války hovořil do rozhlasu zdánlivě bez problémů.

Režisér brněnského divadelního představení Králova řeč Martin Stropnický poznamenal o divadelní inscenaci, jež vychází z onoho příběhu: „Ta hra není o koktajícím panovníkovi. Je o tom, že každý máme nějaký nedostatek, který musíme překonávat.“ Stalo se pravidlem, že diváci tleskají zmíněnému představení ve stoje. Něco takového je v podmínkách brněnského Národního divadla nevídáno, neslýcháno. Zdaleka nemusí jít jen o hold hercům a režisérovi, možná se na aplausu podílí i ocenění překonání vlastních nedostatků.

Pokud pocity trémy odháníte alkoholem, může být vaším vzorem namátkou Charles Bukowski. Nicméně do značné míry geniální nebyl proto, že pil, ale přestože pil.

Pokusům o vyhánění čerta (trémy) ďáblem (alkoholem a jinými drogami) nebrání mnohdy ani absolutorium studia psychologie. Namátkou budiž zmíněn dnes málem již neznámý rockový idol Miky Volek. Je až neuvěřitelné, jakou míval tento „rocker od boha“ a miláček paní i dívek před vystoupením trému.

Tréma není zdaleka vyhrazena jen jemným duším intelektuálů nebo zvýšeně vnímavým umělcům. Hle 46. muž světového žebříčku tenistů, mladík vyfotografovaný tak, aby vynikly bicepsy s nápadným tetováním… Na obálce magazínu Dnes s uhrančivým pohledem trhá výplet rakety. Vedle něj je výrazným nápis „Playboy Rosol“. V článku mimo jiné čteme, že na turnajích vydělal 1,1 milionu dolarů a je tu i zmínka o jeho pověsti frajírka. „Jednomu se nebude líbit, jak mluví o tenistkách, druhému, že se vozí v porsche…“ a přečtěte si znovu jeho citaci „místo motta“ této knihy.

Pro zajímavost ještě popis tenistova oblíbeného zklidňujícího postupu. „… počítám do stovky vždy minus tři. Devadesát sedm, nádech, výdech, pomalu devadesát čtyři… Nebo mi trenér řekne: pětkrát sedmkrát tři. A já musím hned odpovědět.“

Proč číst tuto knihu?

Tréma může udělat ze života ne-li peklo, tak alespoň značně úzkostnou pouť.

Zde bude podrobně rozebrána včetně různých souvislostí. Poznáme, z čeho a proč vzniká a co proti ní lze dělat. Pozornost je věnována i tomu, jak nevychovat z dítka trémistu. To často znamená přetnutí tzv. začarovaného kruhu. Kombinace genetiky a sociální dědičnosti spočívající v třeba ne docela vědomém převzetí vzorců chování „rodičovských“ i jinak významných osob jinak dokáže ve vás budovat trému málem se zárukou.

Titulek Tréma: zvládnete ji do druhého dne u článku kdesi na internetu vyvolává v lepším případě rozpaky. Zvláště po přečtení textu s několika banálními zásadami, jak se s tímto problémem vyrovnat. Na počátku předložené knihy mohu naopak tvrdit: trému, zvláště pak tu dlouhodobě fixovanou, do 24 hodin zvládnout nelze. V tomto časovém horizontu lze poskytnout základní informace o příčinách onoho nepříjemného stavu, poukázat na některé chyby trému utvrzující a vytvořit plán dalšího postupu.

Co dál? Rada zní: „Trénink. I květák je jen dobře vycepované zelí,“ pravil polský aforista S. J. Lec.

V praxi jsem se setkal s několika trémisty usilovně jednajícími dle rčení: „Cíl není podstatný. Nejdůležitější je cesta k němu.“ Nesdílím takový přístup. Lidský život je příliš krátký a tréma je příliš nepříjemná na to, abychom v těchto souvislostech postupovali „cestou necestou“. Kniha, kterou právě čtete, popisuje mnohé cesty. Seznámíme se s nimi a v optimálním případě pak zvolíte jednu, po níž budete pokračovat.

Předložená publikace – průvodce po cestách proti trémě – vychází ze tří myšlenkových okruhů:

1.Vymezení trémy, podobných pojmů a souvislostí. Poznej svého nepřítele. Mimo jiné „co, kdo, kdy, proč, jak“.

2.Mám trému, no a co teď? Příběhy a rady ze života potenciálních trémistů.

3.Trémy se (pokud možno) nebojte, na její množství nehleďte. Co s ní, jak se jí zbavit?

Kniha chce mimo jiné připomenout vynikajícího, byť dnes přinejmenším v České republice zapomínaného psychologa Ondreje Kondáše. Jím vytvořená koncepce discentní psychoterapie patří k tomu nejlepšímu, čím slovenská psychologie přispěla k psychologii československé. Absolvoval jsem jím vedený výcvik v disentní psychoterapii a velice si cením jak osobnosti tohoto vědce, tak i jeho pro praxi velmi užitečného díla. Pan profesor byl, jak sám říkával, realistický optimista. V práci s pacienty a klienty měl krédo v Hippokratových slovech: „primum nihil nocere“ – „především neškodit“.

Dovolím si převzít poslední řádek z jednoho jeho dopisů datovaného 30. 1. 1978:

„Srdečne zdravím a prajem všetko naj! naj!“

Tréma ajejí bližní – vymezení příbuzných prožitků

Obava

Bázeň, pochybnost, méně intenzivní strach, můžou být reálné inereálné. Situace, jež nastane, může být horší, ale ilepší, než jsou naše obavy. Obavy lze (zvláště dostaví-li se vdaném směru úspěch) snadno překonat.

Strach

Negativní emoce týkající se určitého předmětu, jednání nebo situace, jež dotyčného ohrožuje vokolí nebo uvnitř organismu. Může jít takéokombinaci obou faktorů. Obvykle je to subjektivní prožitek nebezpečné situace, její anticipace nebo vzpomínka na ni. Odezva této emoce vlidském organismu dokládá, že postižený předpokládá neúspěch včinnostech se strachem souvisejících. Strach „má velké oči“. Nebezpečí mnohdy zveličí.

Vystupňovaný strach je hrůza, zděšení. Opak strachu je odvaha. Odvážní mohou mít strach, leč zvládají ho.

Nepříjemnosti zážitku odpovídá itělesná odezva. Kjejímu popisu bývají vběžné řeči používána přirovnání – „zbledl jako stěna; krve by se vněm nedořezal; srdce mu tlouklo jako splašené; krev bušila ve spáncích; výraz mu ztvrdl na kámen; spolkne, co měl na jazyku; zaťal zuby“. Strach podobně jako obavy může být oprávněný ineoprávněný.

Strach je jednou zkomponent trémy. Ne však tou nejpodstatnější. Typickým důsledkem strachu je tendence kúniku znepříjemné situace. V ní být rozhodně nechceme, hodláme se jí vyhnout takřka za každou cenu. Tréma ovšem primárně souvisí stouhou, situaci co nejlépe zvládnout, vyřešit, prezentovat se vní vco nejlepším světle.

Strach zpódia

Jde odoslovný překlad anglického stage fright. Přesněji jde ostrach ze situace, kdy jsme nuceni vystupovat na pódiu nebo třeba jen na pomyslném stupínku před druhými lidmi, eventuálně před jedním pro nás důležitým člověkem.

Úzkost

Tradiční pojetí odlišuje úzkost astrach. Strach se vztahuje na určitý objekt, na konkrétní ohrožení. Úzkost není konkrétní, naopak je neurčitá. Souvisí sobavou ztoho, co se může, obecně vzato, objevit vbudoucnu. Nejde například o„úzkost ze zemětřesení, jež může nastat“, zde bychom uvažovali ostrachu. Úzkost je obavou „ze všeho možného, co se může stát, aani si to nedovedeme dnes představit“. Odtud pochází moderní pojetí úzkosti jako psychického napětí. Očekávání něčeho zlého, přičemž nevíme, čeho konkrétně. Úzkost definuje Psychologický slovn ík jako „strach bez předmětu“. Je tudíž nejasný, jakoby zastřený. Tím ovšem horší. Konkrétní záležitosti se lze obvykle vyhnout. Nekonkrétní nebezpečí číhá, devastuje psychiku, snižuje odolnost.

Hranice mezi oběma stavy nejsou jednoznačně vymezeny. Jeden stav může přecházet vdruhý. Součástí trémy může být obecný strach zveřejného vystupování, pocit, že něco takového bude dřív nebo později nutností adopadne to špatně. Takový základ je východiskem pro masivní strach ztoho, že dne toho atoho musím mít na pracovní schůzi referát okonkrétním projektu.

Lidská bytost je natolik složitá, že její stav nelze vystihnout jednoznačnými popisy apravidly. Poznámka na okraj: již to samo osobě může vyvolávat jistou úzkost. Složitost lidského chování může naznačit graf postihující vztah úzkosti, trémy avýkonu. Má tvar připomínající horu Říp. Jinými slovy příliš malá úzkost apražádná tréma může na výkon působit stejně záporně jako přemíra těchto stavů. Byť se takový graf objevuje vrůzných publikacích, nevyrovnává se snámitkou dokonalé profesionality. Ten, kdo dokonale ovládá svou práci, může při ní podat maximální výkon bez úzkosti atrémy. Zahájení práce může naopak nejrůznější záporné pocity aúzkosti blokovat.

Ilustrací je efekt tzv. živého mikrofonu. Zkušení rozhlasoví reportéři amoderátoři uskutečňující tzv. živé vysílání (ne tzv. předtočené) si mnohé zeventuálních záporných psychických stavů včetně strachu aúzkosti po „rozsvícení červeného světla – začínáme“ neuvědomují. Negativní pocity se vracejí až po skončení. Přesto lze říci, že malé, respektive pro danou osobu optimální množství úzkosti atrémy může podnítit maximální výkon.

Přiměřeným vymezením terminologie sohledem na výše uvedené souvislosti je nehovořit olehké, pozitivní trémě, ale spíše o„předstartovním napětí“, eventuálně o„předstartovním vyladěním kvýkonu“. Tato psychická příprava na optimální výkon trémou vpravém sova smyslu není.

Sociální úzkostnost

Jde ostav, zjednodušeně řečeno, mezi úzkostí asociální fobií. Bývají to nepříjemné pocity spojené strémou. Obvykle jsou spojeny svlastním angažováním se vsociálních situacích. To samo osobě přináší obavy zezesměšnění, trapnosti, neúspěchu, pohrdání ze strany úspěšnějších atd. V důsledku toho dochází kpravému opaku asertivního „být sám sebe soudcem“, tj. kpřijetí mýtu: „posuzovat tě budou vždy druzí lidé“. To by samo osobě nemuselo být tak zlé. Katastrofický je dodatek typu: „a vždy tě budou hodnotit špatně“. Na rozdíl od naučené bezmocnosti se takto postižení snaží tuto sudbu odvrátit. To ovšem tím, že se úzkostně snaží naplnit vlastní percepci toho, co od nich očekávají druzí lidé, přesněji jejich kritikové. Nastává jedna zvariant začarovaného kruhu: postižení jsou přesvědčeni, že „ti druzí“ očekávají vždy víc, než jsou schopni poskytnout. Psychické napětí vede ktělesným projevům stresového typu. Jde opocity dobře známé trémistům – namátkou například červenání, pocení, pocity napětí, třes. Výrazně je ovlivněn slovní projev zadrháváním, koktáním. Výjimečná nemusí být „ztráta řeči“, postižený zapomene, co chtěl říci. Na rozdíl od „únikového“ působení trémy se sociálně úzkostní chtějí druhým lidem zavděčit. Tj. jednat tak, aby byli se mnou spokojeni. Obdobná, vesměs nadměrná snaha obvykle nevede kúspěchu. Dotyčný je vnímán jako bezpáteřný, afektovaný tvor bez vlastního názoru atd. Postoj okolí osciluje mezi nezájmem, kritičností aodmítáním. Tím se zpětně posilují katastrofické úvahy trpícího sociální přecitlivělostí.

Fobie

Fobické poruchy jsou charakterizovány jako úzkost vyvolaná pouze nebo převážně určitými dobře definovatelnými situacemi nebo objekty. Je to iracionální – nerozumný, situačně nepodložený –, leč trvalý strach znějakého člověka, zvířete. Tato situace je dosti častá. Má jej zhruba každý desátý člověk. Poněkud častější je užen. Za nejčastější fobii je považována agorafobie– strach zotevřených prostranství. Až 88% takto postižených tvoří ženy. Skutečně těžké, nezvladatelné fobie bývají uzhruba třetiny zcelkového počtu pacientů. „Nabídka“ je rozsáhlá – strach zveřejného vystupování, ztoho či onoho zvířete nebo zuzavřených prostor adejme tomu ifobii zúrazu si dovedeme představit. Strach ztřináctky, budiž. Možná je ovšem ifobie zčísla deset, zpádu do vesmíru azpohřbení za živa. Fobie kráčí sdobou. Kdo by si dokázal před dvaceti lety představit fobii ze ztráty mobilního signálu? Spolu stlakem na umění jednoznačného, asertivního vystupování roste izastoupení fobií zveřejného vystupování nebo znutnosti prosazovat svůj názor. Ktrémě – máme-li takový stav překonat – není daleko. Platí: „každý máme svůj vlastní strach“ (R. Kipling).

Fobie bývají řazeny mezi tzv. obsese – vtíravé, vnucující se myšlenky. Masivní je jak obecná, nekonkrétní úzkost – „něco se může stát“, tak ikonkrétní strach zněčeho. Klasické vymezení S. Freuda považuje fobie za pokus vyrovnat se súzkostí, jež je cizí našemu Egu. Díky fobii lze dosáhnout přesunutí či vytěsnění strachu aúzkostí. Některé fobie se týkají toho, čeho se lidé běžně bojí, jiné jsou dle psychoanalýzy zaměřeny na „symboly představující raně infantilní obavy, úzkosti astrachy“.

Jednodušší pojetí behaviorální terapie (tj. léčby zaměřující se na možnosti změn chování učením) hovoří o„fixaci chorobného strachu“. Vzniká vdůsledku strádání, tj. nezvládnutelného apro jedince nepochopitelného stresu. Příčinu vidí vchybných návycích, respektive vchybném podmiňování aučení.

Zhruba ve třetině případů se fobie objeví poprvé až vdospělosti. Její projev se vrozvinuté podobě od ostatních příliš neliší – sucho vústech, srdce buší jako zvon na poplach. Zdá se, že postižený má až infarktové bolesti. Přítomny jsou návaly horka či zimy, mohou se istřídat. Kolorit doplňuje třes rukou, leckdy icelého těla, mravenčení vkončetinách. Je tu tendence kpanickému útěku, žaludeční nevolnosti. Sklon utéci zohrožení je přímo vnázvu – phobos znamená řecky útěk.

Stručně řečeno, projevy stresu před kolapsem nutí pokusit se oútěk za každou cenu. Fobie, podobně jako tréma, může být i„sociálně nakažlivá“, přenášet se od blízkých lidí na děti. Leckdy imezi dospělými. Zde ovšem uvažujeme spíše ohysterických reakcích.

Předzkouškový stav

Pojem zřejmě jako první použil klasik české pedagogické psychologie Václav Příhoda vknize Psychologie ahygiena zkoušky zroku 1924. Popisuje jej jako mobilizaci energie asoustředění na zvládnutí požadavků zkoušky. Pokud se vjeho rámci tréma objeví, je zvládnuta. To se nezdaří vždy. U 13% autorem sledovaných studentů došlo právě vlivem trémy kezhoršení výkonu.

Zkoušková neuróza

Termín byl poprvé použit avymezen všedesátých letech minulého století H. Hoffem aE. Ringelem. Oba psychiatři měli vpéči 29 vysokoškolských studentů, pro něž bylo charakteristické:

●nadprůměrná inteligence plně odpovídající vysokoškolskému studiu (ve všech případech šlo ostudenty univerzity);

●všichni vynikali vysokou motivací, studijní morálkou ipílí asnahou nároky studia zvládnout;

●měli časté neúspěchy uzkoušek.

Při hlubším rozboru se ukázalo, že studenti již vdobě přípravy na zkoušku prožívali pocity podrážděnosti, úzkosti anapětí. Ty snižovaly soustředěnost na látku avyvolávaly katastrofické úvahy ohrozícím debaklu. Tyto pocity se občas objevují uvětšiny studentů. Obvykle je dotyční dokáží překonat. Uzkouškových neurotiků jde opocity setrvalé adoprovázené trémou. Typickým jevem je utéto skupiny maximální pesimismus vočekávání. Myslí si, že nesloží nejen nejbližší zkoušku, ale ani další zkoušky, oobhajobě diplomové práce ani nemluvě. Tyto stavy byly diagnostikovány itam, kde šlo ozkoušku nenáročnou azlátky, kterou shodou okolností azájmů student velmi dobře ovládal. Konkrétní důvody nedokázali jmenovaní vysvětlit. Hovořili obecně aodvolávali se na trému anesoustředěnost. Ve všech případech byl anamnesticky prokázán neurotický vývoj (několik příznaků tohoto typu) vdětství. Většina studentů měla přísného anáročného otce. Dle autorů bývá psychoterapie úspěšná – 26 z29 studentů školu dokončilo.

Ponopatie

Jde odalší „školní“ neurózu neurastenického typu. Typické při ní je nárazové přepracování. Studenti tohoto typu přípravu dlouhodobě zanedbávají. Takzvané resty dohánějí nárazově krátkodobým intenzivním učením před zkouškami. Rádi si pomáhají stimulujícími léky, jež si obvykle „ordinují“ vnadměrně vysokých dávkách. Pravidlem bývá itzv. překouření ukuřáků a„překávování“ uvšech. Typickým projevem je únava, bolest hlavy, předrážděnost vytvářející podmínky pro vznik trémy. Posledně jmenovaná mívá „bilanční“ charakter vycházející se znalosti míry neznalostí ašpatné psychické kondice.

Zvláštním typem zvládané trémy spojené spřipraveností kvýkonu je termín „předstartovní“ stav. Najdeme vněm očekávání, špetku obav, jak to všechno dopadne, zaměření na výkon avcelku radostný pocit „už, aby to začalo“. Tréma jako taková nic kladného subjektivně nepřináší. Obsahuje méně „nabuzení“ kvýkonu avíce obav zneúspěchu, nezvládnutí situace azklamání.

Tréma se může objevit vsouvislosti sčímkoliv, co na člověka klade požadavky působící jak na výkon, tak na chování. Na jedné straně je to mnohem širší vymezení než pouhý „strach ze zkoušky“, na straně druhé mnoho na první pohled odlišných situací lze považovat za „zkoušku“, zníž je možné mít obavu.

Když má Amor trému

Zkouškovou situací není zdaleka jen veřejná prezentace, vyvolání ktabuli, vysokoškolská zkouška, sportovní závod nebo rozhovor se šéfem, na němž záleží naše bytí anebytí ve firmě.

„Tatínek to měl snadné, ten si vzal maminku, ale co já… abych si hledal cizí ženskou…,“ povzdechne si mnohý dobře vychovaný mladík asdrobnou úpravou islečna. Kdyby šlo jen ohledání… to by bylo možné ještě vydržet, leč alespoň umladíka nedosti na tom. Očekává se od něj ipatřičně drsně něžná aktivita. A to již od počátku.

Oslovení atréma

Dávno již tomu. V onom čase byly pořádány tzv. seznamovací pochody. Zhruba desetikilometrová vycházka do přírody scílem dorazit kpokud možno malebné hospůdce, kde bývala taneční zábava. Vše samozřejmě pro, jak se dnes říká, nezadané. Jeden zúčastníků – trémista – se na akci hodlal dobře připravit. Pořídil si malý sešitek ado něj si zapsal řadu otázek, jak se tehdy říkávalo, „na tělo“. Například: Jak se jmenuješ? Kde pracuješ nebo kde studuješ? Máš děti? Vážně, to bych ani neřekl. Jak jsou staré? Jsi svobodná, nebo rozvedená, eventuálně vdova? Jaké máš zájmy? Jakou hudbu ráda posloucháš? Zajímáš se osport? Líbí se ti tady? Tancuješ ráda?

Vyhraněný gender pohled nabízí dopis jiného zmých klientů:

Ach lásko, lásko…

Vzpomněl jsem si na taneční, které pro mě byly sice peklem, leč nyní mi vuších zazněl hlas tanečního mistra: „Pánové nabídněte dámě rámě.“ Na internetu najdete sice všechno možné, prý ipostup, jak vyrobit bombu, ale přesný popis, jak nabízet rámě jsem tam nenašel.

Co je dovoleno Jovovi, není dovoleno každému

●vyzařovat víru ve vlastní hodnotu, zdravé sebevědomí;

●pozorné, srozumitelné, rafinované azkušené chování.

Inu … asi tak.

Ono se řekne tréma, ale…

Iracionální emotivní reagencie

Bludné kruhy vznikající trémy

Hodláte vychovat trémistu?