Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Hynek Klimek

Strašidlář

Mezi námi obry

Ilustrace Zdeňka Študlarová

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00  Praha 7
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
www.grada.cz
jako svou 5617. publikaci

Odpovědná redaktorka Magdalena Jimelová
Jazyková úprava Petra Honsová
Návrh obálky Zdeňka Študlarová
Grafická úprava a sazba Jan Šístek
Počet stran 64
První vydání, Praha 2014

Vytiskla tiskárna FINIDR s.r.o., Český Těšín

© Grada Publishing, a.s., 2014

ISBN 978-80-247-5081-1

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

Podle sazby e-knihu ve formátu EPUB vytvořil Jan Šístek

ISBN 978-80-247-9381-8 (ve formátu PDF)
ISBN 978-80-247-9382-5 (ve formátu EPUB)

Průvodce se představuje

Budu vám vyprávět o obrech. Sám ale nejsem jedním z nich. Jsem horal ze Šumavy. Právě tady kdysi bylo obrů nejvíc z celé naší vlasti. Řadu z nich jsem poznal a s nejedním jsem se spřátelil. Hodně mi toho o sobě pověděli. Bylo to velice zajímavé, a tak jsem později začal shánět vědomosti o dalších obrech ze všech končin České republiky i odjinud.

Škoda, že ze Šumavy už všichni obři zmizeli. Měli totiž nade vše rádi svůj klid. Jak lidé začali pronikat hlouběji do šumavských hor a usazovali se tam, obrům to vadilo, a tak jich většina odešla do Alp. Zůstalo jen pár jedinců, ale ti už zemřeli. Obři totiž nejsou nesmrtelní jako strašidla a přízraky, přestože je mnozí lidé mezi ně počítají.

A jak je to se mnou? Jak jsem se vlastně mohl znát s obry, když je to už tak dávno, kdy ze Šumavy zmizel i ten poslední? Inu, nejsem tak docela obyčejný. Jako kouzelný dědeček se od ostatních horalů trochu liším. Ostatně, obrům jsem slíbil, že to, co se o nich dozvím, si nenechám jen pro sebe. A tak jim tímto vyprávěním taky splácím svůj dluh.

U nás bývali vždycky všichni obři podobní lidem. Jenom byli prostě převelicí. I slovo obrovský přece pochází z jejich jména. Někteří byli vysocí jako kostelní věže a někteří ještě vyšší. To v Řecku, jak dokládají jejich báje, měli obry, kteří byli hrozní nejenom svými rozměry, ale i svou podobou. Například Kyklopové měli jen jedno oko, zato velikánské a přímo uprostřed čela.

Ještě strašlivější byl prý Geron, který měl šest rukou, šest nohou a ještě k tomu křídla.

Ale i to bylo málo na Hekatoncheiry. Ti měli padesát hlav a sto rukou.

A ještě nebezpečnější byli vládychtiví Titáni. Ti chtěli řídit celý svět a jejich choutky museli utnout až samotní řečtí bohové na Olympu. Nejmocnější z řeckých obrů přitom byli Giganti. Byli ještě obrovitější než ti nejurostlejší obři a měli také největší sílu a nejdelší vlasy, které se nedaly měřit na metry, ale na kilometry. A řecký obr Atlas dokonce dokázal udržet celou klenbu nebeskou.

Ukrutní a kolosální obři žili také ve Skandinávii, na Středním východě a jinde ve světě. I ruští bohatýři, prohánějící se na koních přes hory a doly po širé matičce Rusi, byli podle ruských bylin, jak se říká tamním bájím a pověstem, přímo obrovští.

Vraťme se ovšem k našim obrům. Začnu tedy na Šumavě.

Oobrech ze Šumavy

Šumavští obři si svá sídla budovali na vrcholcích hor, protože znich měli dobrý výhled do širokého okolí. Zůstaly po nich rozměrné pozůstatky, okterých někteří historici tvrdí, že se jedná opravěká hradiště. Nechci se snimi přít, protože jedno nevylučuje druhé. Po odchodu obrů totiž mohly nahromaděné kameny na vrcholcích hor využít Keltové apo nich Slované ana místech původních obřích sídel si vystavět svá hradiště.

Největší znich je vPopelné poblíž Nicova na Vimpersku anazývá se Obří hrad. Další jsou Sedlo nad Albrechticemi na Sušicku, Věnec nad Čkyní aLuzný na bavorské straně hranice. Také strmá hora Ostrý na Klatovsku se zalíbila jedné obří rodině avypráví se iojiných místech.

Dva mírumilovní obři zPajreku nad Nýrskem aznedalekého Prenetu na Klatovsku, kteří byli dobrými kamarády, uvykli lidem aspřátelili se snimi. Dokonce se stali zbožnými azačali pravidelně chodit na bohoslužby. Jenže kostel vNýrsku byl pro ně příliš malý anevešli se do něj. Museli postávat venku přede dveřmi, lidé jim je proto nechávali pootevřené, aby modlitby, zpěv akázaní mohli alespoň slyšet. Vzimě ale kvůli tomu pronikal do kostela takový mráz, že se kněz ivěřící třásli chladem. Asamozřejmě ani pro obry to nebylo to pravé. Naštěstí místního učitele osvítil dobrý nápad aobrům poradil, aby chodili na bohoslužby do Prahy, kde je na Hradčanech mnohem větší kostel než vNýrsku. Atak obři začali chodit na mše do svatovítské katedrály abyli náramně spokojení, protože se do ní vešli amohli si bohoslužbu jaksepatří užít. Přitom cesta do Prahy azpátky pro ně byla jen příjemnou procházkou. Pokud se někde nezdrželi, aby si prohlédli nějakou pamětihodnost, trvala jim slabou půlhodinku.