Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Jiří Frýba

TATRA 813

historie, takticko-technická data, modifikace

Vydala Grada Publishing, a.s.

U Průhonu 22, Praha 7

obchod@grada.cz, www.grada.cz

tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400

jako svou 6984. publikaci

Odpovědná redaktorka Věra Slavíková

Grafická úprava a sazba Jakub Náprstek

Formát ePub Štěpán Böhm

Počet stran 160

První vydání, Praha 2018

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a. s.

© Grada Publishing, a.s., 2018

Cover Design © Jakub Náprstek, 2018

Názvy produktů, firem apod. použité v knize mohou být ochrannými známkami nebo registrovanými ochrannými známkami příslušných vlastníků.

ISBN 978-80-271-2138-0 (ePub)

ISBN 978-80-271-2137-3 (pdf)

ISBN 978-80-247-4347-9 (print)

Úvod

Nákladní automobily značky Tatra se staly po druhé světové válce nezastupitelným dopravním prostředkem při veškerých velkých stavbách probíhajících na území Československa, ať se jednalo o stavby elektráren, údolních přehrad nebo hutních a strojírenských kombinátů. Bez této značky si nelze představit ani motorizaci ČSLA. Pro mimořádné schopnosti provozu v obtížných terénních a silničních podmínkách si tato vozidla vydobyla vynikající pověst nejen v Československu, ale i v zahraničí. Jednou z nejdůležitějších předností automobilů tatrovácké koncepce je vysoká torzní tuhost podvozku, která společně s jeho velkou stabilitou umožňuje umístění i poměrně vysoké nástavby. Páteřový nosník kruhového průřezu tvořící centrální troubu umožňuje vytvoření výhodné konstrukce nezávislého zavěšení polonáprav a stavebnicové uspořádání podvozku. Vrcholem této koncepce se na přelomu padesátých a šedesátých let minulého století stal vývoj a posléze výroba automobilu Tatra 813.

První prototyp tahače SDT při náročných kontrolních zkouškách prováděných Výzkumným a zkušebním střediskem 080 v roce 1963 [1]

Sériové provedení tahače Tatra 813 8 × 8 (ev. č. 29-86-43)

Při konstrukci tohoto těžkého nákladního automobilu se uplatnily osvědčené prvky tatrovácké koncepce (páteřový rám se střední nosnou rourou, výkyvné polonápravy a vzduchem chlazený motor) doplněné v dané době zvláštními prvky v konstrukci užitkových automobilů (planetový rychloběh, mezinápravové diferenciály). Zdařilým skloubením těchto konstrukčních uzlů vznikl automobil, který se v dané době svými výkony a jízdními vlastnostmi řadil mezi nejlepší vozidla této kategorie na světě. Pro potřeby armády vyvinutý střední dělostřelecký traktor umožňoval s nepatrným počtem speciálních dílů postavit celou řadu modifikací pro potřeby ozbrojených sil, ale i národního hospodářství. Koncepce tohoto druhu automobilu se tak stala ojedinělým příkladem, jak bylo možné unifikovat speciální vojenské vozidlo s vozidlem používaným v mnoha modifikacích v národním hospodářství.

Vozidlo vyvinula konstrukční kancelář n. p. Tatra Kopřivnice na základě specifických podmínek ozbrojených sil, a proto se tato kniha zabývá především vývojem vojenského provedení včetně modifikací. Z dnešního pohledu je zajímavý i způsob, jak probíhaly zkoušky, jednak co do rozsahu, ale především co do obsahu. Proto jsem se zaměřil především na popis vojenských zkoušek a zkoušek návěsného zařízení (tj. buldozerové radlice a hydraulického zemního vrtáku) vyvíjeného společně s vozidlem. Technický popis jednotlivých návěsných zařízení najdete v příloze 2. Popis jednotlivých aplikací vozidel je doplněn dobovými fotografiemi ze služby v armádě. Pro úplnost jsou zmíněna i civilní provedení se zaměřením na konstrukční úpravy podle požadavků jednotlivých uživatelů. Základní odlišnosti mezi jednotlivými skupinami provedení jsou shrnuty do přehledných tabulek. V závěrečné části publikace jsou zařazeny barevné fotografie nejen dochovaných vozidel, ale v několika případech i snímky z doby jejich používání ozbrojenými složkami nebo civilními uživateli. Pohonná jednotka pro tahač se vyráběla v několika provedeních a našla uplatnění nejen v silniční technice, ale sloužila i v několika železničních motorových vozech. Přehled jednotlivých provedení motorů najdete v příloze 1.

Nástupcem řady automobilů Tatra 813 se stala unifikovaná řada automobilů Tatra 815, některá provedení najdete v příloze 4. Přestože tato kniha nemůže poskytnout o vozidle Tatra 813 kompletní informace (ani to nebylo mým záměrem), věřím, že čtenářům poskytne mnoho nových poznatků.

Čelní pohled na tahač T-813 TP 6 × 6: přední kryty masky zvednuty, pod levým dva čističe vzduchu VTC 500, na středním krytu pod plechovým krytem usměrňujícím vzduch k ventilátoru motoru je připevněn chladič oleje, pod pravým vlevo vyrovnávací nádržka kapalinového ovládání spojky, dvě vyrovnávací nádržky kapalinového ovládání brzdiče, vpravo nádržka na kapalinu strojního řízení

ČÁST I

Historie a vývoj Tatry 813

Pásový tahač Ja-12 se 152mm kanónovou houfnicí vz. 37, Praha Strahov, přehlídka u příležitosti návštěvy jugoslávského presidenta J. B. Tita, březen 1946 [1]

Vyzbrojení ČSLA tahači po druhé světové válce

Po druhé světové válce naše nově formovaná armáda zařadila do svého stavu širokou plejádu dělostřeleckých tahačů (podle tehdejší terminologie „traktorů“), a to nejen pro tah dělostřeleckého materiálu, ale i pro dopravu těžkých přívěsů. Do výzbroje se tak dostaly i prostředky, které dovezly naše zahraniční jednotky. Z výzbroje Československého armádního sboru v SSSR se jednalo především o 30 kusů pásových tahačů Ja-12[12], které sloužily u Československého sborového dělostřeleckého pluku 5 pro tah 152mm kanónové houfnice vz. 37 (ML-20). Československá samostatná obrněná brigáda ve Velké Británii si zase přivezla domů 24 kusů pásových transportérů Loyd Carrier CTT[13] používaných u roty doprovodných zbraní motopraporu pro tah 6 pdr protitankových děl (ráže 57 mm), kolové tahače pro tažení polního dělostřelectva Morris Commercial C-8 FAT[14] a Chevrolet 8440/CGT. Do výzbroje se dostalo i několik tahačů Praga, které zde zbyly po německých ozbrojených silách. Množství těchto prostředků pro zabezpečení nově budované armády nepostačovalo, většina těchto vozidel byla navíc používáním ve válečných letech značně opotřebena a pro jejich údržbu i opravy chyběly náhradní díly.

Ja-12 používaný pro stahování nepojízdné kořistní techniky, Příbram, leden 1948

Loyd Carrier CTT, západní Čechy, červenec 1945

Vozidla obrněné brigády jedoucí z Vypichu do středu Prahy, přehlídka ČSOB dne 30. května 1945. V popředí dva tahače Morris Commercial C-8 FAT s 25 lb houfnicí a v pozadí několik tahačů Chevrolet 8440/CGT

Lehký pásový traktor Praga T-3/III, vyvinut v ČKD pro Holandskou Východní Indii (Indonésie), postaveno 40 ks a jeden prototyp, sériové tahače odebral Wehrmacht. V květnu 1945 se tento tahač v počtu šesti kusů stal součástí Revoluční baterie Hanspaulka pod velením majora dělostřelectva Jindřicha Misíka [foto Tomáš Jakl]

Praga T-6, používaný železničním vojskem v roce 1946. Vyráběn v letech 1937–1944, produkce přes 900 ks, většinu využíval Wehrmacht a SS Waffen

Těžký pásový traktor Praga T-9, vyrobený v letech 1937–1943 pro Turecko (objednáno 66 ks, do Turecka dodáno jen 16 ks, zbytek zabavil Wehrmacht), získaný povstalci v Praze na Hanspaulce. V květnu 1945 dva kusy vedeny ve stavu Revoluční baterie Hanspaulka pod velením majora dělostřelectva Jindřicha Misíka

Z toho důvodu se jako velmi rychlé a ekonomické řešení pro první poválečná léta jevilo využití kořistního materiálu, který na našem území zbyl po německé armádě. Během válečných let se některé naše továrny (především plzeňská Škodovka, ČKD Praha, Bohemia v České Lípě a také Tatra Kopřivnice) podílely na výrobě různých polopásových vozidel, opravy těchto vozidel tedy byly možné. Do výzbroje dělostřeleckých jednotek se tak dostala především různá provedení tahačů D7, HkL 6, KM m11, DB s8 a Famo F3.[15] Z tohoto důvodu armáda také odmítla nabídku firmy ČKD Praha na využití prototypů pásových tahačů DT-I, DT-II a DTH-III postavených na bázi předválečného lehkého tanku LT-38 (firma nakonec tahač DTH-III odprodala do Švýcarska).

Využívání polopásových kořistních tahačů považovalo vedení armády jen za prozatímní řešení. Na základě požadavků jednotlivých složek armády z roku 1947 a schváleného typizačního plánu vozidel vypracovaného Vojenským technickým ústavem byl zapotřebí vývoj traktorů (tahačů) pro tah přívěsů do hmotnosti 1 t, 3 t, 10 t a 12 t. Již v únoru 1948 zrušili vývoj jednotunového tahače, třítunový měl mít co největší počet konstrukčních skupin společných s transportérem KOBO-3 (vyvíjeným v n. p. Škoda Plzeň). Při zkouškách však transportér KOBO-3 (KOlopásový BOjový 3tunový) nevyhověl a jeho další vývoj MNO v dubnu 1952 jako neperspektivní zastavilo. Logicky tím došlo i ke zrušení na jeho základě konstruovaného tahače.

Prototyp tahače Praga DTH-III odprodán do Švýcarska [1]

Polopásový tahač KM m11 (ev. č. 422 811), prostor VVT Mladá, 14. června 1954 [1]

Tento tahač na podvozku polopásového vozidla Hkl-6 (ev. č. 52 819) používal stavební prapor železniční brigády v Pardubicích koncem 40. let. V závěsu přepravník „Strassenroller R 40“

Tahač DB s8 (ev. č. 14 498) s 88mm PLK vz. 37N, vojenská přehlídka, Praha Letná, 9. května 1951 [1]

Polopásový tahač DB s8 (ev. č. 422 811) se 152mm KH vz. 37, Mladá, 14. června 1954 [1]

Tahač F3 (ev. č. 522 265) použitý při zkouškách podvalníku P-20, květen 1955 [1]

Výkres kolopásového bojového vozidla 3t s motorem T-108 z 1. června 1950, na základě tohoto vozidla měl být zkonstruován třítunový dělostřelecký tahač [1]

Prototyp KOTRA (ev. č. 72 312) se 152mm KH vz. 37 při porovnávacích zkouškách v roce 1952, VVT Jince [1]

SWS (ev. č. 522 263) se 152mm KH vz. 37, při porovnávacích zkouškách tahačů v roce 1952, VVT Jince [1]

Vývoj desetitunového polopásového tahače pod označením KOTRA-8 probíhal od roku 1950 v n. p. ČKD Sokolovo. Při porovnávacích zkouškách (5. května až 6. června 1952) s kořistními polopásovými tahači KM m11 a SWS prototyp zadávacím podmínkám nevyhověl. Zástupce armády však zaujal tahač SWS, a tak místo vývoje a výroby nového prototypu KOTRA bylo rozhodnuto zavést do výzbroje upravený tahač SWS.

Vývojem a úpravami SWS podle požadavků zástupců armády pověřili n. p. Tatra Kopřivnice, která za války pomáhala se zavedením výroby tohoto tahače v Továrně na vozidla (Vagónka) a. s. Kolín[16] a v jejímž archívu se nacházela velká část výrobních výkresů SWS. Základním požadavkem armády se stala zástavba vzduchem chlazeného osmiválcového vznětového motoru T-108 a tah přívěsů do 8 t. V Tatře vedli vozidlo pod označením T-809, vojenské označení znělo PPT-8 (PoloPásový Tahač 8tunový). Zkoušky dvou postavených prototypů probíhaly od listopadu 1953 do roku 1956 a očekávání nesplnily. Vozy se vyznačovaly především značnou nespolehlivostí. Počátkem roku 1957 se veškeré práce na prototypech zastavily, nedošlo ani k zamýšlené zástavbě motoru T-928.

Na konci roku 1952 složky MNO zadaly vývoj 8t pásového tahače těžkých děl nebo podvalníků do hmotnosti 45 t na základě podvozku velkého pásového obojživelníku VOŽ (Velký Obojživelný Ženijní) vyvíjeného v n. p. Tatra Kopřivnice pod továrním označením T-807. Vývojem traktoru (úkol U-9254) pověřili ZVIL Plzeň. Zrušením vývoje VOŽ (místo toho byl zaveden sovětský obojživelník K-61 a později PTS-10) došlo k přerušení prací i na projektu tahače.

Tatra 809 PPT-8 (ev. č. 522 437) při zkouškách podvalníku P-20, květen 1955 [1]

Pásový tahač D-350 Mazur, zkonstruovaný na základě dílů tanku T-54, vyráběný v letech 1959 až 1962, motor dvanáctiválcový vznětový V-54A. Hmotnost 13 500 kg, rozměry d × š × v = 5810 × 2900 × 2700 mm, max. rychlost 53 km/h

Velitelství dělostřelectva na základě své koncepce požadovalo od roku 1959 přejít na pásové tahače. Proto po vzniku Varšavské smlouvy[17] a z toho vyplývajícího sjednocování techniky se špičky naší armády začaly zajímat o nákup licence na výrobu lehkého pásového traktoru (ATL) a o dovoz středního pásového traktoru z Polska (ATS), který měl nahradit nákladní automobily Tatra 111. Po zhodnocení takticko-technických dat se zjistilo, že ani jeden z tahačů není pro naše podmínky ideální. Hledaným řešením se jevilo použití konstrukce dělostřeleckých tahačů firmy ČKD. Proto armáda odkoupila od ČKD podvozek posledního lehkého tanku TNH n.A (v dokumentech byl označován jako TNH 57/900). Porovnávací zkoušky mezi tahačem ATS a TNH n.A proběhly ve zkušebním polygonu v Doksech od 23. května do 15. června 1957. Na základě výsledku zkoušek se počítalo s vývojem tahače na bázi podvozku tanku TNH n.A a s použitím vznětového motoru Tatra. Toto rozhodnutí následujícího roku zrušili. Rovněž úkol VALACH (pásový tahač) skončil jen založením úkolové karty. A tak nakonec v letech 1961 a 1962 došlo k nákupu 218 kusů pásových tahačů MAZUR D-350, který zkonstruovali v Polsku na základě komponentů tanku T-54. Pro tah podvalníků a raketové techniky se používal silniční tahač Tatra 141, postavený z komponentů Tatry 111. Protože použití tahačů T-141 v terénu se ukázalo jako problematické a tahače MAZUR svými výkony a především spolehlivostí nijak nevynikaly, došlo nakonec i na vývoj tuzemského kolového tahače.

Tahač D-350, boční pohled. Pro jeho nespolehlivost se mu přezdívalo „Gomulkova pomsta“ (Wladyslaw Gomulka, generální tajemník Polské sjednocené dělnické strany v období od 20. října 1956 do 20. prosince 1970)

Dva tahače Tatra 141 přepravující na podvalníku P-50 mostní tank MT-34 [1]

Tatra 141 s odpalovacím zařízením SM-90 protiletadlového raketového kompletu S-75 Volchov v pochodové poloze

Tatra 141 s podvozky odpalovacího zařízení SM-90, které se po sejmutí odpalovací rampy přesouvaly do sektoru palebné baterie nazývaného postavení vozidel

Souprava pro přepravu náhradní mostovky mostního tanku MT-34, tahač Tatra 141 s podvalníkem PM-34 a naloženou mostovkou (podvalník PM-34 vyvíjen pod krycím označením PŘEMO = přepravník mostu), při vojskových zkouškách 1. až 15. února 1962 [1]

Vývoj kolového tahače Tatra 813 KOLOS

Ideový návrh středního dělostřeleckého kolového traktoru SDT-138 [1]

Čtyřnápravový podvozek připravovaný pro projekt SAMOTA použili vTatře Kopřivnice pro výrobu funkčního vzorku SDT KOLOS [1]

Funkční vzorek SDT KOLOS při podnikových zkouškách [1]

Funkční vzorek již vybavený kabinou sradlicí vpřepravní poloze [1]

Tahač vdokončeném okopu [1]

22

–

Table of Contents

Úvod

ČÁST I

Historie a vývoj Tatry 813

Vyzbrojení ČSLA tahači po druhé světové válce

Vývoj kolového tahače Tatra 813 KOLOS