Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Cornelia Topf

Emoční inteligence pro ženy
Jak ji rozvíjet a využívat

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Podle německého originálu knihy Cornelie Topf Emotionale Intelligenz für Frauen, Gefühle und Intuitionen als weibliche Stärken einsetzen, vydaného nakladatelstvím Redline Wirtschaft, FinanzBuch Verlag GmbH v Mnichově, Německo 2008.
First published as „Emotionale Intelligenz für Frauen“ by Cornelia Topf. © 2008 by Redline Wirtschaft, Muenchner Verlagsgruppe GmbH, Munich, Germany. www.redline-verlag.de.
All rights reserved.

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
tel.: +420 234 264 401, fax:+420 234 264 400
www.grada.cz
jako svou 5516. publikaci

Překlad Bc. Natalie Vrajová
Odpovědná redaktorka Eva Modrá
Grafická úprava a sazba Eva Hradiláková

Počet stran 192
První vydání, Praha 2014
Vytisklo TISK CENTRUM s.r.o., Moravany

Czech Edition © Grada Publishing, a.s., 2014
Cover Design © Eva Hradiláková, 2014
Cover Photo © fotobanka allphoto

ISBN 978-80-247-5135-1

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

E-knihu ve formátu EPUB vytvořila Štěpán Böhm

ISBN 978-80-247-9223-1 (ve formátu PDF)
ISBN 978-80-247-9224-8 (ve formátu EPUB)

O autorce

Cornelia Topf je již od roku 1988 samostatnou školitelkou, trenérkou a koučkou, úspěšnou autorkou několika bestsellerů a také jednatelkou společnosti metatalk v německém Augsburgu, zabývající se poradenstvím v podnikání.

Kontakt:

metatalk Kommunikation + Training

Dr. Cornelia Topf

Weichselweg 1

86169 Augsburg

Telefon: +49 08 21-70 48 82

e-mail: info@metatalk-training.de

Poznámka

Abychom vám co nejvíce usnadnili a zefektivnili práci s touto knihou, označili jsme důležité pasáže textu následujícími symboly:

✓Tip

!Pozor, důležité!

STOP

Varování! Čemu se raději vyhnout

CVIČENÍ

Cvičení, úkol

Příklad

Příklad

Předmluva s citem

Vědění je k ničemu. Člověk musí vnímat a cítit.

Stendhal

Jak se cítíte?

Je až neuvěřitelné, jak se k jedné prosté otázce může pojit tak ohromné množství různých emocí, jež otvírají dveře k našemu duševnímu bohatství. Pestrý citový život je na jednu stranu nevyčerpatelným zdrojem radosti, na stranu druhou však s sebou někdy přináší problémy.

Když jako poradkyně, trenérka, koučka, nadřízená nebo jen jako dobrá kamarádka mluvím se ženami, téměř bez výjimky skončíme u stinných stránek pocitů bez ohledu na to, od jakého tématu se náš rozhovor odvinul:

PŘÍKLADY

•„Jsem tak vyčerpaná – já už to dál nezvládnu!“

•„Už je to několik dní, co jsem se pohádala s…, ale pořád mě to ještě nepřešlo!“

•„Vždycky zabřednu do nepříjemných myšlenek, kterých se pak nemůžu zbavit a všude je tahám s sebou – domů, do rodinných vztahů, když jdu sportovat…“

•„Je deprimující být ženou v mužském světě.“

•„Jak se mám zbavit té své pitomé ostýchavosti?“

•„Ráda bych se prosadila, ale nechci při tom nikomu ublížit.“

•„Vím přesně, co bych měla udělat, jenže mi k tomu většinou chybí odvaha.“

•„Nemám zkrátka potřebnou sebedůvěru.“

•„Svou práci dělám dobře – ale zábava podle mě vypadá úplně jinak.“

•„Práce, partner, děti… Mám toho všeho už po krk!“

Asi byste ještě leccos doplnily, že? Není to zarážející? Naučily jsme se, jak se má žena v dnešní době oblékat, jak se chovat a komunikovat, jak má v zaměstnání vést, delegovat a prezentovat a jak si u nadřízeného vyjednat vyšší plat. Ovládáme všechny možné komunikační a manažerské techniky, jaké jen žena může znát – ale žádná metoda na světě nedokáže vyřešit jeden problém: naši emoční zátěž. A důsledky bývají vážné.

Když ženy, které jsou ve vedení prezentací podstatně lepší než jejich mužští kolegové, před zahájením prezentace řeknou: „Ale, to by přece zvládnul každý.“ Když ženy, jež jsou jednoznačně nejlepšími adeptkami na blížící se povýšení, odmítnou novou pozici s tím, že: „Nevím, jestli jsou mocenské hrátky ve vedoucích funkcích zrovna to, co bych chtěla.“ Když ženy, které před úkolem, jejž by zvládly levou zadní, o sobě začnou pochybovat: „Zvládnu to vůbec?“ Když ženy za stejnou práci stále dostávají o 15 až 30 procent méně peněz než muži, a to jen proto, že je jim trapné žádat o zvýšení platu tak často jako oni – pak tu máme problém, který žádná manažerská strategie nevyřeší. Nejedná se totiž o zádrhel technického, nýbrž emočního rázu.

V literatuře i v dalším vzdělávání je toto téma značně opomíjeno (neboť žijeme v mužském světe a muži své pocity často vůbec neřeší). Kam se člověk podívá, všude se mluví jen o nejrůznějších metodách, nástrojích a návodech. Koho ale zajímají emoce, které všechny ty úžasné záměry, myšlenky, cíle a techniky dennodenně maří? Nás. Po přečtení poslední stránky naší expediční výpravy do vnitřního světa emocí:

•Již nebudete obětí, nýbrž partnerkou svých pocitů.

•Dokážete během vteřiny přeměnit zábrany v konstruktivní pocity.

•Budete se umět zbavit emočních strašáků, které se vám čas od času uhnízdí v hlavě.

•Budete zažívat podstatně méně zlosti, zklamání a zoufalství.

•Dokážete i v největším stresu zachovat klid (budete-li chtít).

•Budete umět lépe zacházet s vlastními pocity i pocity druhých.

•Naučíte se lépe rozumět a odpouštět samy sobě.

•Budete se sebou vnitřně srovnané (možná se dokonce budete mít rády).

•Dlouhodobě budete mít lepší náladu, více motivace a větší šmrnc.

•Získáte sebevědomí a duševní sílu.

•Budete spokojenější samy se sebou, s vašimi blízkými, s Bohem i se světem kolem vás.

Co při těchto představách cítíte? Pojďme tedy začít.

1.Ven zemoční pasti

Člověk není zrozen pro zábavu, nýbrž pro radost.

Paul Claudel

Příliš měkké srdce

Skutečnost, že ženy jsou oproti mužům natrhu práce stále znevýhodněny zhlediska výše platu, společenského uznání, možností dalšího vzdělávání akariérního postupu, je dostatečně známá. Napadlo vás ale někdy, že příčinou nemusí být jen nepříznivé okolnosti? Podívejme se například zpraxe.

PŘÍKLAD

Petra ví, že jako projektová manažerka by namítinku měla věčného potížistu Honzu odkázat dopatřičných mezí. Současně je jí ho ale líto– Honza momentálně řeší rodinné problémy. Proto ho Petra šetří. Poskončení mírně bouřlivého jednání jí ředitel oddělení, který byl rovněž přítomen, řekne: „Váš projekt pokračuje dobře, ale svůj tým absolutně nemáte pod kontrolou!“ Petra podle něj není „schopnou manažerkou“. Úspěšnost projektu přičítá způsobilosti týmu, nikoli Petřiným vůdčím schopnostem aodborným kompetencím.

Nejenže danou situaci vyhodnocuje chybně aPetře křivdí, ale především jí upírá zasloužené uznání. Při některém zdalších jednání ozvýšení platu nebo při rozdělování úkolů jí její domnělý nedostatek jistě pohotově předhodí. Petra může navysněné povýšení napozici produktové manažerky zapomenout ashořkostí azklamáním bude muset přihlížet tomu, jak některý méně kompetentní kolega získá funkci, která veskutečnosti náleží jí.

Petra je vzaměstnání zcela evidentně znevýhodněná. Ato ipřesto, že má jednoznačně lepší vzdělání, odbornou způsobilost, řídicí schopnosti icelkovou bilanci úspěšnosti projektů než její mužští kolegové. Je poškozená– ne proto, že je žena, ale proto, že jako žena řídí, to znamená emotivně. Apřitom časopisy pro ženy iknihy omanagementu neustále vychvalují ženský přístup. Já ase mnou desetitisíce dalších žen jako Petra se samy sebe ptáme proč.

„Typicky ženský styl vedení“ je vPetřině případě dokonalý „vlastňák“ srozběhem. Její znevýhodněné postavení získává doslova absurdní nádech, když se dozvíme, že Petra velmi dobře ví, jak vést kritický rozhovor či hromadnou diskuzi. Navíc ovládá všechny ktomu potřebné komunikační postupy ařídicí techniky, ato prokazatelně lépe než kterýkoli zjejích spolupracovníků, což ukazují imnohé charakterové hry vmanažerských seminářích.

!Co se týče dosaženého vzdělání, kvalifikace, úspěšnosti, odborných iřídicích kompetencí, má mnoho žen nad svými mužskými kolegy výraznou převahu. Jakmile však zavadí osvé pocity, dostávají se často dopodřazeného postavení.

Pro pracující ženy ztoho vyplývá neslýchaná otázka: Měly bychom svým pocitům přestat věřit?

Ženy vemoční pasti

Ženy vzaměstnání (ijinde) nezřídka naráží nasvé pocity. Stává se to dokonce tak často, že mnohé chytré hlavy mají tendenci přicházet svšelijakými moudrými doporučeními. Řada knih akoučů například radí: „Některá rozhodnutí musí být promyšlená, jiná spontánní!“ Zní to rozumně.

Už jste to ale někdy zkoušely? Řídit se touto radou by vurčitých případech znamenalo své pocity přehlížet. Petra by tedy musela své pochopení pro Honzu ignorovat aracionálně se rozhodnout, že ho zpraží.

Pokud se vám při tom sevře žaludek, mohu vám gratulovat kvaší emoční inteligenci. Opomíjet své pocity ařídit se jen hlavou a) vyžaduje obrovskou disciplínu, b) neprospívá zdraví ac) žádná žena to dlouho nevydrží (protože žít vrozporu se svými pocity stojí člověka neuvěřitelné množství energie aznačně ho to emočně zatěžuje). Ženy jsou zkrátka vysoce emocionální bytosti. Pomuži vPetřině situaci by také nikdo nechtěl: „Dej zkrátka nasvé pocity apro dnešek Honzu ušetři.“ (Téměř) každý by si vtakovém případě nejspíš poklepal načelo!

Petra se tedy řídí svým instinktem. Ten jí ale radí špatně! Kdo to tvrdí? Co Petra doopravdy cítí? Soucit sHonzou. Aco udělá? Když Honza narušuje jednání, zavře oči azatne zuby. Ateď otázka zamilion: Jak jedno sdruhým souvisí?

Pocity nejsou myšlenky!

Cožpak Petře její instinkt řekl: „Nestírej ho!“? Nikoli, řekl pouze: „Mám pro Honzu pochopení.“ Emoční inteligence vprvní řadě znamená: (Naučit se) rozlišovat pocity amyšlenky.

Nezaměňujte prosím pocity sjejichinterpretacemi. Emoce vycházejí ze srdce, naproti tomu jejich výklad je výsledkem rozumové činnosti.

!Pocity vám téměř nikdy neříkají, co byste měly dělat. Pouze vám naznačují, co byste měly cítit.

Pocity jsou zde odtoho, abychom cítily– proto se tak jmenují. Nenazývají se „rady“. To znamená, ato je dobrá zpráva, že se nasvé pocity můžete stoprocentně spolehnout. Pocity nelžou! Komylu dochází teprve tehdy, když je začneme nevědomky interpretovat. Důvěřujte svým pocitům, ovšem ne (vždy) myšlenkám, které naně náš rozum nabaluje!

Petra postupně zjistí, že ikdyž má pro Honzu pochopení, neznamená to, že ho nemůže usadit. Může sním soucítit azároveň přemýšlet, jak ho slušně, ale rázně vyzvat, aby spolupracoval. Nemusí se rozhodovat buď jen hlavou, nebo jen srdcem. Může poslouchat obojí, což ženám vevýsledku vyhovuje nejvíce, neboť tento přístup je autentičtější, ženštější aharmoničtější.

Oblíbené emoční pasti

Vesvé podstatě je to, čím si ženy každý den procházejí, přece jen dost šílené. Většinou velmi přesně vědí, co by bylo dobré vdané situaci udělat, anezřídka to umí lépe než přítomní muži. Přesto to ale neudělají, neboť se jim docesty připletou emoce. Netušily jsme to už dávno?

Pocity jsou pro nás klíčem kúspěchu vzaměstnání iosobním životě– nikoli inteligence, zkušenosti, schopnosti nebo komunikační techniky. Když se však naše pocity, respektive naše výklady pocitů zblázní, ani ta nejúžasnější technika řízení nám nepomůže amy skončíme vemoční pasti. Není to nic výjimečného. Odúčastnic svých seminářů jsem nasbírala několik příkladů:

PŘÍKLADY

•„Jakmile přijde kolega X sproblémem Y, nedokážu sním mluvit rozumně, okamžitě se děsně naštvu!“

•„Když můj nadřízený hovoří déle než dvě minuty sněkterou kolegyní, rázem znejistím aříkám si: Nekují tam spolu něco proti mně?“

•„Příšerně mě rozčiluje, když šéf nadržuje svým oblíbencům.“

•„Když mě kolega nepozdraví nebo je zamračený, okamžitě to vztáhnu nasebe alámu si hlavu nad tím, proč se namě zlobí.“

•„Partner mi závidí úspěch vzaměstnání.“

•„Když se mi přihodí něco nepříjemného aostatní ztoho mají škodolibou radost, hrozně mě to bolí.“

•„Neumím přijmout kritiku. Okamžitě ji vnímám jako osobní útok.“

•„Když má někdo vůči mně hloupé poznámky, jako třeba ‚naivní blondýna‘, vůbec nevím, jak zareagovat.“

•„Nevěřím si.“

Vevšech případech jde osituace, vnichž dotyčné velmi dobře vědí, jak by se měly zachovat, co by měly říct, co je třeba udělat. Jakmile se ale vynoří určité pocity, je jim to všechno kničemu.

CVIČENÍ

Kdy své emoce obvykle přestáváte zvládat? Je-li to možné, zkuste si vybavit tři konkrétní situace, snimiž budeme pracovat nanásledujících stranách:

Restrukturujte

Zatím jsme se seznámili sjedním způsobem, jak se vyhnout emoční pasti– (naučit se) rozlišovat mezi pocity amyšlenkami. Vemoční inteligenci však stejně jako uřady dalších životních úkolů platí, že čím více nástrojů máte kdispozici, tím lépe pro vás.

Pojďme si tedy ukázat další techniku, jejímž cílem je uvést srdce arozum vsoulad. Vraťme se nyní kPetřině problému– samozřejmě při tom můžete myslet nasvé vlastní citové pasti. Jak byste tyto situace popsaly? Petra tu svou sHonzou charakterizuje takto: „Nedokážu zkrátka přenést přes srdce, že bych ho měla nějak srovnat.“

CVIČENÍ

Jak byste jednou větou popsaly své tři emoční pasti (viz výše)?

Petra si pozorně přečte, co napsala. Pochvíli přemýšlení řekne: „Vlastně je logické, že mi můj popis situace nedává žádnou jinou možnost, než Honzu chránit. Když něco nemůžu přenést přes srdce, nedá se stím nic dělat. Mám totiž velké srdce.“ Nevědomky tak odhalila jedno tajemství úspěchu emoční inteligence– naše pocity ajednání nevychází ze situace jako takové, nýbrž ze způsobu, jakým ji popisujeme.

Petra se vemoční pasti ocitá nikoli proto, že by jí okolnosti nedávaly jinou možnost nebo že by měla tak dobré srdce, ale ztoho důvodu, že situaci (podvědomě!) popisuje jistým způsobem. Tato souvislost nabízí jednu elegantní možnost– Petra si nesmí své pochopení pro Honzu zakazovat. Jak víme, potlačování pocitů vyžaduje nezměrnou dávku disciplíny avnitřní síly. Anavíc to nikdy nefunguje moc dlouho.

STOP

Přestaňte bojovat proti emocím, které vám nejsou příjemné. Nemá to cenu. Existují inteligentnější metody, jak je se snimi vypořádat.

Jedním znich je soustředit se nikoli napocit, ale navylíčení dané situace. Jelikož Petru její popis odsuzuje ktomu, aby byla zticha, pokouší se ho změnit. Znovu aznovu. Přibližně podesátém pokusu je svýběrem svých slov konečně spokojená. Nyní situaci podává zcela jinak: „Honzu absolutně chápu. Současně ale musím být efektivní vedoucí týmu. Myslím, že obojí se dá skloubit.“ To už zní mnohem lépe. Pro Petru to nepředstavuje takovou zátěž anemusí to nutně skončit bezmocným mlčením. Dalo by se říct, že to tolik nezavání emoční pastí. Petra zůstává věrná svým přirozeným pocitům, apřitom jí nic nebrání vtom, aby Honzu jemně akolegiálně usměrnila.

CVIČENÍ

Pokuste se pozměnit popisy svých tří situací asledujte, jak se při tom přetváří vaše pocity.

Účastnice naseminářích někdy reagují téměř zděšeně: „Jak je to možné? Vždyť namé situaci se přece nic nezměnilo.“ Vlastně jen pro popis zvolily jiná slova, apřesto vnímají (drobný) posun vkvalitě aintenzitě svých pocitů.

Obměníte-li popis nějaké situace, změníte tím svůj pocit achování avyhnete se emoční pasti.

Zázrak? Ne, restrukturace, neboli přerámování. To je název techniky zoblasti neurolingvistického programování, kterou ovládaly již naše babičky: „No tak, nedívej se nato tak pesimisticky.“ Náš způsob vidění, vnímání acitového prožívání situací můžeme změnit tím, že upravíme jejich popis, to znamená „vidíme je jinak“. To věděli již staří Řekové: Věci nikdy nejsou takové, jaké jsou, nýbrž vždy takové, jak je vnímáme, jak je chceme vidět. Měly bychom si dát tu práci apodívat se naně zjiného úhlu– a ten pak tak dlouho experimentálně posouvat, vybrušovat apozměňovat, dokud nebude lépe odpovídat dané situaci inašim pocitům. To je emoční inteligence. Dojaké míry je Petřin nový přístup inteligentní, ukazuje realita sama– Petra se nyní cítí lépe, Honza upřímně také (protože byl přátelsky asporozuměním přijat zpět dotýmu), aspokojený je nakonec iPetřin nadřízený. Pokud je to tak, jedná se zemočního hlediska odobré řešení. Takže restrukturujte!

Proč ženy tak rády trpí

Postupy emoční inteligence, jako například restrukturaci, vpodstatě každá žena zná. Řada nejlepších kamarádek již někdy někoho utěšovala: „Ano, je to hrozné, ale zkus se nato podívat zté lepší stránky.“ Také jste to mnohokrát říkaly/slyšely? Asdobrým výsledkem? Ne? Mám podobnou zkušenost.

!Ženy se často vůbec nepokouší emoční pasti vyhnout– dokonce ani když ovládají deset různých technik vyvinutých speciálně zatímto účelem ajejich nejlepší přítelkyně se může doslova přetrhnout, aby je zemoční propasti vytáhla.

Jak je to možné? Jsou všechny ženy vjádru masochistky? Samozřejmě že ne. Jen jsou zkrátka tím citovějším pohlavím. To sice víme, čistě teoreticky. Co to však znamená konkrétně, netuší většinou ani samotné ženy. Jedním zčasto přehlížených důsledků je pak skutečnost, že ženy instinktivně apodvědomě vnímají spojitost mezi emocionalitou aautentičností.

Ženy bezděčně uvažují: „Čím intenzivněji cítím, tím pravdivější je můj prožitek atím opravdovější jsem ijá.“

Právě ztohoto nevědomého důvodu ženy nechtějí restrukturovat, oddělovat pocity odmyšlenek ani uniknout zemoční pasti. Naopak, dobrovolně se doslova utápí vesvých citových hlubinách. Umužů je to jinak.

PŘÍKLAD

Když je například zákazník neomalený amá nemístné poznámky naadresu obchodního poradce, ten si zpravidla pomyslí: „Zbláznil se? Co to má znamenat? No nic, pokračujeme dál.“ Zákazník je sněčím nespokojený– poradce se cítí trapně (rámec: „Udělal jsem chybu!“), restrukturuje situaci (změna rámce: „Zbláznil se?“), uleví se mu avyhne se emoční pasti. Naproti tomu žena najeho místě se opřerámování často ani nepokusí, vrhá se střemhlav dovíru pocitů apostěžuje si kolegyni: „Vůbec nevím, co jsem řekla, že je tak nabroušený. Co ho tak rozčílilo? Mám mu zavolat azkusit to nějak urovnat? Aco mu řeknu, až se potkáme příště?“

To znamená, že se dál adál noří dosvých negativních pocitů aplácá se vemoční pasti. Také to rády děláte? No dobře, tak si tu koupel vevlastních pocitech nerušeně užívejte dál.

✓ Ženy jsou citovější než muži– klidně si svou emocionalitu vychutnejte!

Neberte si servítky. Máte nějaké pocity? Ven snimi! Vzepřete se, buďte hysterická, křičte, trucujte, jak se vám zlíbí, práskejte dveřmi, třískejte nádobím– cokoli vás napadne! Nejste muž, anemusíte se tedy chovat jako on– všechno vsobě dusit ave35 letech skončit se žaludečními vředy.

Má to ale jeden háček– projevování emocí není vmnoha situacích běžného života vhodné, přiměřené, politicky korektní ani společensky žádoucí. Nebo jak řekla jedna koučka: „Jen velmi těžko můžu před svým nadřízeným propuknout vpláč anebo namítinku mrštit hrnkem ozeď.“ Vtom má pravdu. Vněkterých okamžicích by žena měla (umět) držet své pocity nauzdě, oddělit je odmyšlenek, nebát se restrukturovat– zkrátka, zapomenout naafektované výstupy azůstat nohama pevně nazemi.

! Vy, nikoli vaše podvědomé reflexy, byste měly rozhodovat otom, zda se chcete utápět vesvých pocitech nebo ne.

Konec hysterčení!

Petra ví, že by se mnohdy raději neměla poddávat pocitům, ale dané situace spíše restrukturovat. Přesto však říká: „Někdy to namě prostě přijde ajá svým pocitům bez jakéhokoli odporu podlehnu.“ Akdyž pak zase nějaký kolega začne dělat hlouposti, bude dělat, že to nevidí, aodvedení si vyslouží nálepku: „Typická ženská– není pro byznys dost tvrdá.“

Vpodobných situacích se Petra přílivu emocí neubrání. Někdy dokonce děláme scény před šéfem nebo vpřítomnosti zákazníků, ačkoli moc dobře víme, že si tím dáváme vlastní gól. Občas bojujeme vprudkých debatách sknedlíkem vkrku aslzami vočích, přestože je nám jasné, že nám emoce vdanou chvíli nijak nepomůžou. Kolikrát nejsme celé dny schopné se spartnerem usmířit, protože se nám při tom svírá hrdlo, ačkoli si velmi dobře uvědomujeme, že on sesvou socializovanou emoční poruchou vyjadřování ta správná slova nikdy nenajde. Čas odčasu nerestrukturujeme, ikdyž víme, že volba nového rámce by vtu chvíli byla přesně tím, co potřebujeme.

Vtakových chvílích si přejeme, abychom se sinstinktem, který nám našeptává: „Čím silněji cítíš, tím je to opravdovější!“ vůbec nenarodily, nebo abychom ho alespoň nachvíli mohly vypnout. Ale právě to my můžeme. Jde jen oto, nalézt to správné tlačítko. Tento vypínač má dokonce isvé jméno– psychologové ho nazývají „identifikace“.

Cítit, nikoli ztotožnit se!

Představte si, že máte nějakého domácího mazlíčka. Špatná zpráva– právě zemřel. Co cítíte? „Jsem smutná, co jiného?“ zní nejčastější odpověď. Jste smutná? Skutečně? Uvědomujete si, že něco takového není fyzicky možné?

Jste žena. Měříte … cm. Máte … oči. Píšete … rukou. Taková jste každý den– ale smutná? To nejste vy! Je to jen pocit. Aprávě zde je ukryto jedno znejvětších tajemství emoční inteligence.

STOP

Máme tendenci ztotožňovat se se svými pocity. Nemáme pocity, my jimi jsme.

Psychologové zabývající se terapií přijetí aodevzdání (Acceptance and Commitment Therapy, ACT) tento jev nazývají „identifikace“. Aby zde nedošlo knedorozumění– identifikace je nejúžasnější věc odobjevení pocitů.

CVIČENÍ

Představte si první jarní prosluněný den popěti týdnech pošmourného adeštivého zimního počasí. Vzduch je jako balzám, ptáci cvrlikají, sluníčko vás šimrá nanose ahřeje doobličeje. Protáhnete se, narovnáte, zhluboka se nadechnete acítíte se znovu napatnáct!

Kdo se při této představě schutí neoddá jarním pocitům, tedy plně se neztotožní, přichází oto nejlepší vživotě (anebo je ten nešťastník muž). Tato osvěžující identifikace se promítá idonaší řeči. Říkáme: „Jsem šťastná!“ Neříkáme: „Cítím šťastný pocit.“

Disociujte

CVIČENÍ

Vzpomeňte si prosím ještě jednou namrtvého domácího mazlíčka anaspontánní pocit: „Jsem smutná.“ Co při tom cítíte? Odkud ta emoce vychází? Jaké to pro vás je? Jste smutná? Řekněte si tedy:

•„Vnímám smutný pocit.“

•„Dělám smutno.“

•„Mám smutno.“

•„Ahoj smutku!“

•„Tak takhle to vypadá, když je člověk smutný.“

•„Zjevně se cítím takhle, když je mi smutno.“

Dnes potlačíš, zítra ochoříš

STOP

Co nám chtějí pocity sdělit?

In medias res: Romana

PŘÍKLAD

Fitness centrum emoční inteligence

CVIČENÍ

Shrnutí: Ven zemoční pasti

•Pokud se se svými pocity příliš ztotožňujete– disociujte!