Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Zuzana Pospíšilová

Vesmírné kameny

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00  Praha 7
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
www.grada.cz
jako svou 5633. publikaci

Ilustrace Michal Sušina
Odpovědná redaktorka Helena Varšavská
Sazba a zlom Antonín Plicka
Zpracování obálky Antonín Plicka
Počet stran 112
Vydání 1., 2014

Vytiskla tiskárna FINIDR s.r.o. Český Těšín

© Grada Publishing, a.s., 2014
Cover Illustration © Michal Sušina

ISBN 978-80-247-5068-2

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

E-knihu ve formátu EPUB vytvořil Antonín Plicka

ISBN 978-80-247-9414-3 (ve formátu PDF)
ISBN 978-80-247-9415-0 (ve formátu EPUB)

Dárek za vysvědčení

Byl poslední den školního roku. Sluníčko hřálo jako o závod, aby děti navnadilo na nadcházející prázdninové dny.

Maxmilián, kterému všichni říkali Max, a jeho sestra Vendulka, která byla pro všechny Venda, šli společně domů. Se samými jedničkami se jim šlo dobře. Po chvíli je dohonil Patrik, který se s nimi kamarádil. Byl stejně starý jako Max, ale chodil do áčka, kdežto Max byl v béčku.

„Kam pojedete na prázdniny?“ zeptal se Patrik.

Max pokrčil rameny, ale Venda odpověděla: „Asi pojedeme na chatu v horách. Jezdíme tam každý rok. A ty?“ zeptala se na oplátku.

„Já asi nepojedu nikam. Naši musí vydělávat peníze, tak budu pendlovat mezi babičkou z Písku a hodonínskou babičkou,“ odpověděl otráveně Patrik. Pro dokreslení situace ještě dodal: „Je to vždycky děsná nuda!“

Max se zamyslel a pak trochu opatrně nadnesl: „Třeba by se to dalo zařídit, abys byl na chatě s námi.“

Patrik očividně pookřál, a tak ho Max brzdil: „Hele, ale nic neslibuju, jasný? Musíme to nejdřív domluvit s našima.“

Venda s Maxem stáli před brankou svého domu. „Tak zatím čau,“ rozloučili se, protože Patrik pokračoval ještě o kus dál. „A kdyby něco, tak si zavoláme,“ dodal Max.

Doma oba sourozence čekalo milé přivítání.

„Tak jak to letos dopadlo?“ zeptal se tatínek rozverně. „Můžou zaznít slavnostní fanfáry?“

Venda hrdě ukázala svoje vysvědčení. „Hm, samé jedničky,“ pochválil ji táta a pak se obrátil k Maxovi: „A co ty?“

Max dělal drahoty. Fólii s vysvědčením schovával za zády a tvářil se zkroušeně. Tatínek se opatrně zeptal: „Jedna dvojka?“

Max zavrtěl hlavou.

„Dvě dvojky?“ zeptala se maminka a Max opět zavrtěl hlavou.

„Snad jsi nepropadl?“ zděsil se táta. A Max uličnicky pokrčil rameny.

„Ukaž!“ vykřikla vyděšeně maminka a sebrala Maxovi fólii s vysvědčením. Tatínek jí nakukoval přes rameno.

Teprve teď se Max začal nahlas chechtat. „Dostal jsem vás!“ Na jeho vysvědčení byly taky samé jedničky. Na poslední chvíli si opravil i dvojku, která mu hrozila z matiky.

„Ty uličníku jeden! Víš, jak jsem se polekala?“ oddechla si maminka.

„Tak to bychom měli oslavit,“ překlenul tatínek horkou chvilku. „Maminko, nemáš něco na zub?“

Maminka rychle odešla do kuchyně a vrátila se s dortem. Byly na něm marcipánové jedničky, v půlkruhu bylo marcipánové slovo PRÁZDNINY a uprostřed byly zapíchnuté dvě hořící svíčky.

„Máte před sebou dva měsíce prázdnin, tak ať si je hezky užijete!“ řekla a položila dort na stůl. Pak se vrátila do kuchyně pro nůž, lžičky a talířky.

Tatínek zatím podal oběma dětem malý dárek se slovy: „Ať máte o prázdninách co číst!“

Max i Venda se pustili do rozbalování. Oba byli nadšení, protože dostali každý přesně tu knížku, po které toužili. Zabráni do nového dárku si ani nevšimli, že táta s mámou drží v ruce ještě jeden obrovský a těžký dárek.

„To ještě není všechno,“ upozornil je tatínek. „Tady máte ještě jeden prázdninový dárek. Stan.“

„Cože?“ vykřikl vzrušeně Max a Venda taky honem vyskočila. Oba se vrhli na rozbalování velikého balíku.

„Jsou to vlastně dva stany spojené malou předsíňkou, takže můžete být každý zvlášť,“ vysvětlil jim táta.

„A kdy ho vyzkoušíme?“ vyzvídala Venda.

„Třeba hned v sobotu na chatě,“ navrhla maminka.

„Jó, to bude bezva! Děkujeme moc,“ poděkovali oba sourozenci.

Jede se na chatu

Večer leželi Max i Venda každý ve své posteli, ale ani jeden z nich nemohl usnout. „Maxi, víš, co by bylo fajn?“ zeptala se potichu Venda.

„Vím! Kdyby tam s námi mohl být i Patrik,“ odpověděl Max.

„Nejenom Patrik. Ten bude s tebou ve stanu a se mnou by mohla být Lucka, ať nespím sama.“

„To by nebylo marný, hned ráno se musíme zeptat našich, jestli by nebyli proti.“

Teprve s touhle myšlenkou se oběma podařilo usnout.

Ráno vstali ze zvyku stejně brzy jako do školy. Táta už se chystal do práce, ale maminka měla dovolenou, tak byla ještě v noční košili.

„Dobré ráno,“ pozdravili Max s Vendou téměř jednohlasně a pak šli rovnou k věci.

„Napadlo nás,“ začala opatrně Venda.

A Max pokračoval: „Můžeme si vzít do stanu Patrika?“

„Kdo je Patrik?“ zeptala se maminka.

„To je Maxův kamarád,“ odpověděla Venda a hned navrhla, „a já bych mohla být ve stanu s Luckou.“

Maminka se podívala na tátu a ten s úsměvem přikývl, ale pak dodal: „Nejdřív to ale musíme domluvit s tetou Martou, jestli s námi Lucku pustí. Nevíme, jaké mají plány.“

Tatínek to vyřešil hned. Na telefonu vyťukal číslo tety Marty. Je to totiž jeho sestra.

„Ahoj, Marti!“ začal tatínek zdvořile. „Jak se máš? A co děláte první dva týdny prázdnin? No to je bezva. Tak jsme si říkali, jestli byste nepustili Lucku s námi na chatu. Dětem jsme za vysvědčení koupili stan a chtějí ho hned vyzkoušet. Aha! Jo, jasně. Večer cinknu! Tak ahoj a pozdravuj doma! Jo, vyřídím.“

„Tak co?“ zeptala se Venda.

„Na začátku srpna jedou do Španělska, ale teď jsou doma. Teta se zeptá Lucky, jestli by chtěla jet s námi na chatu, nebo raději zůstane u babičky, a pak nám dá vědět.“

Venda začala netrpělivě poskakovat. „Určitě bude chtít spát ve stanu. Určitě jo!“

„No a teď to musíme domluvit s tím Patrikem,“ řekl tatínek a obrátil se na Maxe. „Máš na něj číslo?“

„Mám,“ přikývl Max a odběhl do pokojíku pro telefon.

„Tak mu zavolej a řekni, ať mi dá k telefonu tatínka nebo maminku.“

Max hned vyhledal Patrikovo číslo. „Čau! Aha, no tak promiň, ale právě se tady debatuje o naší chatě. Dostali jsme stan, a tak bys mohl jet s náma. Naši to dovolili. Budeme spát ve stanu! Jo? Počkej! Nejdřív zavolej někoho z vašich k telefonu. Taťka to chce domluvit! Jo, počkám, neboj!“

Po chvilce čekání řekl Max do telefonu: „Dobrý den! Já vám ho předám.“

Tatínek si přebral sluchátko: „Dobrý den. Náš syn se kamarádí s vaším Patrikem, a tak jsem se chtěl zeptat, jestli bychom nemohli přibrat Patrika na chatu. Budeme tam prvních čtrnáct dní v červenci. Vyrážíme hned v sobotu. Ne, to nás vůbec obtěžovat nebude. Naše děti dostaly nový stan, tak v něm budou spát. To taky není problém, jeli bychom všichni naším autem. Fajn, tak jsme domluvení. V sobotu ráno, kolem deváté. Může být? Nemáte zač. Tak na shledanou.“

Z toho, co tatínek říkal do telefonu, bylo naprosto jasné, že to vyšlo. Tatínek na Maxe ale pro jistotu mrknul a kývl hlavou.

„Jupí!“ zaradoval se Max. „To budou ty nejlepší prázdniny!“

Spokojení tedy byli nakonec všichni.

„Teď ale musím do práce. Trochu jsem se zdržel, tak přijdu odpoledne později,“ řekl, dal mamince pusu na rozloučenou a zmizel ve dveřích.

Venda s Maxem celý den plánovali, co budou dělat a jaké to bude na chatě se sestřenicí a Maxovým kamarádem. Nemohli se dočkat. Večer pak tatínek zavolal tetě Martě, aby zjistil, jak se Lucka rozhodla. Bylo to jasné. Chtěla spát s Vendou ve stanu. Protože ale povezou v autě Patrika, domluvili se, že teta se strejdou Lucku v sobotu dovezou sami.

Konečně nadešla toužebně očekávaná sobota. Všichni měli sbaleno a těšili se na dobrodružství pod stanem. Největší radost měl Patrik, protože snad poprvé zažije prázdniny jinde než u babičky.

„Nasedat,“ zavelel táta, když k nim dorazil Patrik se svým tátou, spacákem a velkým batohem.

Patrikův tatínek se s tátou o něčem chvíli bavil, pak poděkoval, rozloučil se a odešel.

Ve stanu

„Hurá, prázdniny právě začínají!“ zaradoval se Max aVenda sPatrikem přikývli. Tatínek za volantem amaminka vedle něj se taky usmívali. Na dovolenou shromadou dětí už se oba těšili.

Když dorazili na místo, maminka vyskočila, aby tatínkovi otevřela bránu aon mohl zaparkovat na dvorku před chatou.

Když začali jeden po druhém vyskakovat zauta apostupně se hrnuli ke dveřím od chaty, někdo na ně vybafnul.

„Ježíšmarjá!“ zakřičela maminka, když se vzpamatovala zprvotního úleku.

„Ahoj,“ pozdravily teta Marta aLucka.

„Co to vyvádíte? Chcete mě mít na svědomí?“ zeptala se dotčeně maminka atřesoucí se rukou se snažila trefit klíčem do zámku.

„Akde máte auto?“ zeptal se tatínek.

„Nechaly jsme ho za rohem, ať se neprozradíme,“ vysvětlila teta Marta aLucka se usmívala, jak jim jejich žertík vyšel.

„Akde jste nechaly Vaška?“ zeptal se tatínek.

„Akde máte zavazadla?“ zeptal se tatínek.

„Vautě,“ odpověděla teta.

„Akde je auto?“ položil táta další otázku.

„Lucka tu zůstane na celé prázdniny?“ zeptal se tatínek se smíchem.