Doc. MUDr. Viliam Dobiáš, PhD.

Anestéziológ, intenzivista a špecialista urgentnej medicíny promoval v roku 1974 (LF UK Bratislava), ašpirantúru ukončil v roku 1989 (LF UK) a habilitoval roku 2009 (SZU Bratislava). Viac ako 20 rokov pracoval ako anestéziológ a intenzivista, v záchrannej službe čiastočne od roku 1976 a od roku 1998 na plný úväzok. Venuje sa pedagogickej činnosti na univerzitách v Slovenskej republike a Českej republike od roku 1979.

Ako autor a spoluautor napísal štyri vysokoškolské učebnice a ďalších 155 publikácií, z toho 25 vyšlo v zahraničí. Pôsobil v redakčných radách štyroch časopisov, z toho jedného v zahraničí a je recenzentom v dvoch zahraničných odborných periodikách. Bol prezidentom Slovenskej spoločnosti anestéziológie a intenzívnej medicíny a v súčasnosti je prezidentom Slovenskej spoločnosti urgentnej medicíny a medicíny katastrof. Pôsobí ako hlavný rozhodca medzinárodnej súťaže záchranných tímov Rallye Rejvíz. Je súdnym znalcom, lektorom pre prípravu inštruktorov prvej pomoci a inštruktorom Slovenského Červeného kríža. Držiteľ Diamantovej medaily a Medaily prof. J. Kňazovického za darovanie krvi, Zlatého záchranárskeho kríža SR za prínos pre záchranárstvo a Zlatého záchranárskeho kríža ČR ako člen kolektívu Rallye Rejvíz.

Pôsobiská: Life Star Emergency – záchranná služba, spol. s r. o., Limbach, Slovenská zdravotnícka univerzita Bratislava, Centrum pro výuku urgentní medicíny, Lékařská fakulta, Univerzita Palackého Olomouc.

Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

doc. MUDr. Viliam Dobiáš, PhD.

Klinická propedeutika v urgentnej medicíne

Spoluautorka kapitoly 7.4 Elektrokardiografia, elektrokardiogram (EKG) MUDr. Táňa Bulíková, PhD.

Recenze:
MUDr. Táňa Bulíková, PhD. (okrem kapitoly 7.4)
MUDr. Jana Šeblová, Ph.D.

Vydanie odbornej knihy schválila Vedecká redakcia nakladateľstva Grada Publishing, a.s.

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

© Grada Publishing, a.s., 2013
Cover Photo ©  allphoto 2013

Vydala Grada Slovakia, spol. s r. o.
Moskovská 29, Bratislava
ISBN 978-80-8090-004-5

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00  Praha 7
ISBN 978-80-247-4570-1

ako svoju 5154. publikáciu

Zodpovedná redaktorka Mgr. Miroslava Kováčiková
Sadzba a zalomenie Jan Šístek
Obrázky 3.1, 3.2, 7.1 až 7.14, 8.1, 8.2 a 11.1 podľa podkladov autorov prekreslila Miloslava Krédlová.
Obrázok 7.15 © MUDr. Táňa Bulíková, PhD.
Počet strán 208
1. vydanie, Bratislava, Praha 2013

Autori a nakladateľstvo ďakujú spoločnostiam Eli Lilly ČR, s.r.o., Falck Záchranná a.s., LSE – Life Star Emergency spol. s r.o., MEDIS Nitra, spol. s r.o. a Záchranná a dopravná zdravotnícka služba Bratislava za podporu, ktorá umožnila vydanie publikácie.

Vytlačili Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

Názvy produktov, firiem a pod., použité v tejto knihe, môžu byť ochrannými známkami alebo registrovanými ochrannými známkami príslušných vlastníkov, čo však nie je zvláštnym spôsobom vyznačené.

Postupy a príklady v knihe, rovnako aj informácie o liekoch, ich formách, dávkovaní a aplikácii sú zostavené s najlepším vedomím autorov. Z ich praktického uplatnenia nevyplývajú pre autorov ani pre nakladateľstvo žiadne právne dôsledky.

ISBN 978-80-247-4570-1

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

Podle sazby e-knihu ve formátu EPUB vytvořil Jan Šístek

ISBN 978-80-247-8490-8 (pro formát PDF)
ISBN 978-80-247-8491-5 (pro formát EPUB)

Zoznam skratiek

AA – alergická anamnéza

AIM, IM – akútny infarkt myokardu, infarkt myokardu

AP – angina pectoris

AVPU – alert, voice, pain, unresponsive – pomôcka vyšetrenia vedomia

BMI – body mass index, index telesnej hmotnosti

CAN – child abuse and neglect, syndróm týraného dieťaťa

CMP – cievna mozgová príhoda

CNS – centrálny nervový systém

CO – Civilná ochrana, oxid uhoľnatý

COHb – karboxyhemoglobín

CRP – C-reaktívny proteín

DC – dýchacie cesty

DK – dolná končatina, dolné končatiny

DM – diabetes mellitus

EH – epidurálny hematóm

ES – extrasystoly – predčasné komorové sťahy

EtCO2 – end tidal CO2 – koncentrácia CO2 na konci výdychu

etCO2, PetCO2 – vydychovaný CO2 na konci výdychu

FAST – face, arms, speech, taxia – pomôcka neurologického vyšetrenia

fD – frekvencia dýchania

FF – fyziologické funkcie

FP – fibrilácia predsiení

GA – gynekologická anamnéza

GCS – Glasgow Coma Scale, G. stupnica bezvedomia

GIT – gastrointestinálny trakt

HaZZ – Hasičský a záchranný zbor

Hb – hemoglobín

HbO2 – oxyhemoglobín

HVT – hlboká venózna trombóza

CHOPCH – chronická obštrukčná pľúcna choroba

IKH – intrakraniálna hemoragia (krvácanie)

IKT – intrakraniálny tlak

IZS – Integrovaný záchranný systém

JIS – jednotka intenzívnej starostlivosti

KF – komorová fibrilácia

KJ – koronárna jednotka

KOS – Krajské operačné stredisko

KT – komorová tachykardia

KVO – kardiovaskulárne ochorenia

KVS – kardiovaskulárny systém

LA – lieková anamnéza

LDL, HDL cholesterol – low-high density cholesterol, s nízkym a vysokým obsahom bielkovín

LM – laryngeálna maska

MetHb – methemoglobín

NPB – náhla brušná príhoda

NYHA – New York Heart Association – Kardiologická spoločnosť New York

OA – osobná anamnéza

OAIM – oddelenie anestézie a intenzívnej medicíny

PA – pracovná anamnéza

PAD – perorálne antidiabetikum

PE – pľúcna embólia

PEEP – pozitívny endexpiračný tlak

RA – rodinná anamnéza

SA – sociálna anamnéza

SAH, SAK – subarachnoidálna hemoragia, subarachnoidálne krvácanie

SaO2 – saturácia O2 v arteriálnej krvi

SH – subdurálny hematóm

SpO2 – saturácia O2 v periférnej krvi

STEMI – ST elevation myocardial infarction, infarkt myokardu s eleváciou ST

SVT, PSVT – supraventrikulárna tachykardia, paroxyzmálna SVT

SZ – srdcové zlyhanie

tbc – tuberkulóza

TIA – tranzitórna ischemická príhoda (transitory ischemic attack)

TKD – tlak krvi diastolický

TKS – tlak krvi systolický

TO – terajšie ochorenie

VAS – vertebrogénny algický syndróm

VAS – visual analogue scale – vizuálna analógová stupnica

VF – vitálne funkcie

ZZS – Záchranná zdravotná služba

Predslov

Keď som nastúpila na súvislú prax v záchrannej zdravotnej službe (deväťdesiate roky 20. storočia) a začala sedieť viac v Ambulanciách ako doma (v tých časoch to boli sanitky typu Avia – furgon alebo Latvia), ani vo sne mi nenapadlo, že budem niekedy písať úvod k významnej publikácii. Dnes sa mi dostalo cti pripraviť predslov ku knihe, na ktorú študenti, pedagógovia, zdravotnícki záchranári, lekári slúžiaci v záchrannej zdravotnej službe a na oddeleniach centrálnych a urgentných príjmov, a mnohí ďalší, tak dlho čakali.

Knihu Klinická propedeutika v urgentnej medicíne napísal autor, ktorého poznajú čitatelia na Slovensku i v Čechách ako autora úspešnej publikácie Prednemocničná urgentná medicína.

Klinická propedeutika v urgentnej medicíne je základnou a modernou učebnicou ucelenej propedeutiky v novokoncipovanom odbore urgentná medicína a je absolútne prvou publikáciou tohto druhu na Slovensku. Autor v nej pretavil svoje celoživotné skúsenosti a cenné poznatky z praxe mimoriadne pôsobivo, precízne a s veľkým zmyslom pre detail. Čitateľ v knihe nájde prehľadne všetky dôležité anamnestické informácie, pokyny pre fyzikálne vyšetrenie, merania vitálnych funkcií, základnú a rozšírenú diagnostiku ekg, popis celkového a lokálneho stavu orgánových systémov. Prínosné sú aj informácie o nenápadných príznakoch nebezpečných ochorení, tzv. „red flags“ alebo „červené zástavky“ ako o indikátoroch nebezpečia a mnohé tipy a triky z odboru. Kniha učí umeniu anamnézy (kedy, čo a ako sa pýtať, po čom pátrať a hlavne počúvať), učí nás vnímať a poznať každú časť ľudského tela v urgentných i menej naliehavých situáciách, a to všetkými zmyslami, dostupnými prístrojmi a pomáha nám stanoviť diagnózu v nemocnici aj v teréne, umožňuje nám určiť priority liečebného a ošetrovateľského postupu a začať včas účinnú liečbu.

Klinická propedeutika v urgentnej medicíne zohľadňuje informácie a poznatky ostatných lekárskych špecializácií a možno bez skromnosti povedať, že propedeutika v urgentnej medicíne je „niekoľko propedeutík v jednej“ (spája minimálne akútnu časť internej, chirurgickej, pediatrickej, neurologickej a psychiatrickej propedeutiky). V tomto duchu je kniha učením, bez ktorého sa nezaobíde žiadny lekár, zdravotnícky záchranár, sestra, operátor, študent ani pedagóg. V tom vidím jej silu a nezastupiteľný význam.

Želám tomuto dielu, aby bolo živé celé roky, aby slúžilo vymenovaným čitateľom pri hľadaní odpovedí vždy, keď ich budú potrebovať pre záchranu zdravia a života, pre kvalitnejší život trpiacich pacientov.

Ak sa vám zdá, že tento predslov má v sebe príliš veľa pozitív, posúďte sami.

MUDr. Táňa Bulíková, PhD.

Šamorín, november 2012

Úvod

V tejto učebnici nájdete najzákladnejšie zásady odoberania anamnézy a postupy fyzikálneho vyšetrovania v časovej, priestorovej a materiálnej tiesni miesta vzniku náhleho ochorenia alebo úrazu. Zriedkavo je to elegantná a prepychovo zariadená domácnosť, častejšie malá miestnosť s minimálnym, alebo žiadnym osvetlením, s imobilným pacientom v najvzdialenejšom kúte alebo na najvyššom poschodí rodinného domu po prístupe úzkym schodišťom so skrinkami, kvetmi a soškami (alebo haraburdami) v ceste, s pozorovateľmi v podobe neutrálnych, chápajúcich alebo aj priamo nepriateľsky naladených príbuzných. Príliš často je našou vyšetrovňou ulica, pivnica, záhrada, osvetľovacím telesom okrem čelových lámp a reflektorov vozidla Ambulancia sliepňajúci mesiac, prípadne oslepujúce slnko. Pri akútnych stavoch nie je čas zistiť všetky atribúty kompletnej anamnézy, ale zároveň nesmieme zabudnúť na dôležité fakty. Ako si poradiť, keď meranie vitálnych funkcií nie je možné pri nespolupracujúcom pacientovi alebo pre hluk idúcich áut na diaľnici napriek tomu, že hodnoty musíme poznať pre ďalší postup a liečbu? Ako využiť slabiny odlišností prednemocničnej diagnostiky v prospech pacienta pri stanovení správnej diagnózy, ako sa vyhnúť hroziacim rizikám z nedostatku informácií, falošným prísľubom klamných evidentných príznakov, ako obísť nedostatok prístrojov na diagnostiku, ako hľadať schované, ale dôležité údaje v anamnéze a skryté príznaky pri fyzikálnom vyšetrení?

Knižka nemá ambíciu nahradiť propedeutiku interného lekárstva, chirurgie, traumatológie, neurológie, pediatrie, kardiológie a iných odborov, z ktorých pochádzajú pacienti v urgentnej medicíne. Napriek tomu, že vychádza z vyšetrovacích metód v iných odboroch a špecializáciách, vyšetrovanie v neodkladnej prednemocničnej starostlivosti je odlišné od vyšetrovania v nemocnici. Odlišnosti sú nielen v materiálnom vybavení, ale hlavne v charakteristikách ako časová tieseň, chronológia, neúplnosť informácií, skreslené informačné toky, nevhodnosť priestoru na vyšetrenie – prítomnosť verejnosti, nespolupracujúcich príbuzných a stres z náhleho stavu. Inokedy, naopak, sú problémom až príliš spolupracujúci príbuzní a náhodní okoloidúci svedkovia.

Učebnica je určená prednostne nelekárskym zdravotníckym profesiám pracujúcim v prednemocničnej a nemocničnej urgentnej zdravotnej starostlivosti, ale nepochybujem na základe vlastných skúseností, že v nej nájdu užitočné informácie aj mladší lekári záchrannej zdravotnej služby a urgentných príjmových oddelení. Každý z nás, týka sa to najmä lekárov, začínal svoje praktické medicínske vzdelávanie až po promócii v lôžkovom nemocničnom zariadení, a to prevažne s pacientmi s chronickými chorobami. Praktické návyky z praxe počas štúdia sú útržkovité, nesystematické, náhodilé, povrchné a niekedy aj nie celkom správne. Lekári začínajú so systematickou praktickou prípravou až po zaradení na oddelenie toho odboru, v ktorom sa plánujú špecializovať. Pacienti k nim na posteľ prichádzajú po dlhšom časovom odstupe od vzniku alebo zhoršenia ochorenia, predliečení záchrannou službou, centrálnym príjmom, s príznakmi modifikovanými minimálne časovým odstupom, ak už nie priamou farmakoterapiou. Prichádzajú už s niektorými predbežnými pracovnými diagnózami, mnohí z nich už majú na oddelení chorobopisy z predchádzajúcich hospitalizácií. Na iných oddeleniach sú lekári často v rámci „cirkulácie“ len štatistami bez reálnej zodpovednosti. Stávajú sa špecialistami vo vybranom odbore a vedomosti z iných špecializácií sú na úrovni poučeného laika a naviac zaťažené rôznymi poznatkami aj predsudkami, ktoré už boli vedecky vyvrátené, ale sú súčasťou inej špecializácie, ktorej sa nevenujeme. Keď sa pri práci v záchrannej zdravotnej službe lekár dostane k pacientovi z vlastnej špecializácie, chýba mu len diagnostická technika, čas a vadí mu okolie. Odborne je pripravený. Ak sa ale dostane k pacientovi s ochorením inej špecializácie, nebude až tak doma s diagnostikou a liečbou. Pacient to nepocíti, ale lekár nemá zo seba väčšinou ten najlepší dojem. Zdravotníckych záchranárov učia v škole, počas povinnej školskej praxe a v zamestnaní lekári rôznych špecializácií, čo je výhodou, u každého niečo vidia a naučia sa. Ale vzhľadom na rozsah štúdia nerozumejú všetkým patofyziologickým a farmakologickým nuansám medicínskeho umenia. Nevedia vždy posúdiť odbornosť lekára a poznatky prijímajú nekriticky podľa osobnostných charakteristík lekára a jeho empatie. Môže sa stať, že za správne budú považovať niečo, čo nemá podporu v medicíne založenej na dôkazoch. Lekárske myslenie je odlišné, vo vzťahu k záchranárom so snahou k prílišnej vedeckosti a so sklonom k množstvu nepodstatných detailov.

Dnešný pokrok v medicíne sa rúti neskutočnou rýchlosťou a každá napísaná kniha je zastaraná už v momente vydania. Verím, že táto kniha bude mať iný osud. Poznatky v nej sa zhromažďovali dlhé roky až do dnešných dní (pojem facies hippocratica má najmenej 2390 rokov). Teraz už začíname tieto vedomosti zabúdať, lebo pri diagnostike pomáhajú laboratórne, zobrazovacie a funkčné vyšetrenia, ktorých výsledky sú zaznamenané a opakovateľné – na rozdiel od skráteného záznamu anamnézy a subjektívnou chybou zaťaženého fyzikálneho vyšetrenia zrakom, čuchom, hmatom, sluchom.

Pri práci v prednemocničnej urgentnej medicíne je treba, aby aj lekári, aj zdravotnícki záchranári postupovali pri diagnostike jednoducho, stručne, rýchlo, cielene, bez zbytočného odkladu postavili pracovnú diagnózu a čím skôr aj začali liečbu, ak nie kauzálnu, tak aspoň symptomatickú. O anamnéze a fyzikálnom vyšetrovaní sú nasledujúce kapitoly. Učebnica nie je samozrejme o všetkom, podrobnosti treba hľadať v knihách príslušných špecializácií.

doc. MUDr. Viliam Dobiáš, PhD.

Bratislava, december 2012

Venovanie

Kniha je napísaná pre mojich mladších kolegov, študentov, lekárov aj zdravotníckych záchranárov, aby som odovzdal celoživotné skúsenosti, ktoré im umožnia získať poznatky v kratšom čase, ako som sa k nim dopracovával ja.

Venovaná je manželke Marici, deťom Janke, Vierke, Janíkovi, ich partnerom a vnúčatám, ktorých som ukrátil o čas strávený písaním viacerých učebníc. Vynahraďte im to, prosím, keď budú niekedy ako pacienti objektom vašej starostlivosti.

Celý profesionálny život ďakujem mojim učiteľom – personálu z nemocníc v Handlovej, Skalici, na Kramároch, Fraňa Kráľa, Klenovej, lekárom, sestričkám, záchranárom. Učil som sa od súťažiacich na Záchrane a Rallye Rejvíz, učili ma aj červenokrížski záchranári. Vďaka všetkým, je to aj vaša kniha.

Nemôžem pri poďakovaní zabudnúť ani na recenzentky, ktoré precíznym posudzovaním rukopisu a komentármi knihu vylepšili.

1 Anamnéza všeobecne

História

Vminulosti bola anamnéza považovaná za najdôležitejšiu časť diagnostiky chorôb. Ešte pred 40 rokmi, čo je dĺžka pracovnej kariéry zdravotníka, boli kdispozícii okrem anamnézy len základné laboratórne biochemické vyšetrenia, RTG skontrastným vyšetrením anedokonalé tomografické snímky v10 cm vrstvách, jednoduchá arteriografia, koronarografia bola vzačiatkoch, invazívne meranie tlaku vzácnosťou, vyšetrenie na acidobázu malým zázrakom vpár veľkých nemocniciach. Žiadny ultrazvuk, CT, NMR, pulzná oxymetria, prenosné glukometre. Tlakomery ateplomery len ortuťové, monitory sobrazovkou 10 × 5 cm ažeravenie trvalo minúty, EKG veľkosti pracovného stola, ktoré sa pokazilo pri pokuse oodtlačenie zvyšetrovne na pacientskú izbu. Vtom čase bolo nevyhnutnosťou to, čo sa dnes považuje za prekonanú históriu, ato fakt, že niekedy až 80 % diagnózy je možné spraviť výlučne na základe správne odobratej cielenej anamnézy. Dnes sa opatrne tvrdí, že anamnéza prispeje kdiagnóze 50–70 %. Napriek prieniku techniky do diagnostického procesu táto téza platí, len ju neuplatňujeme tak často adôsledne, ako by sme mohli.

1.1 Definície

Propedeutika (grécky pro paideuein = učenie predtým než...) je úvod do vedného odboru, základný kurz alebo predbežné vzdelávanie. Termín bol prvýkrát použitý vroku 1798.

Vmedicíne je to súbor základných informácií zdaného odboru, rozlišujeme internú, chirurgickú, neurologickú propedeutiku aďalšie podľa špecializácií. Tieto základné informácie opacientovi zbierame pozorovaním, zmyslovým vyšetrením ameraním vitálnych funkcií bez špecializovaných diagnostických procedúr. Propedeutika nás učí odoberaniu anamnézy afyzikálnemu vyšetrovaniu. Anamnéza afyzikálne vyšetrenie nás privedú kpracovnej diagnóze obklopenej viacerými diferenciálnymi diagnózami. Kdefinitívnej diagnóze sa dopracujeme logickou úvahou avylučovacou metódou, alebo zapojením prístrojovej techniky do diagnostiky. Ešte stále sa laboratórnym aprístrojovým metódam hovorí „pomocné vyšetrenia“ apreto odoslanie pacienta na CT vyšetrenie kvôli akémukoľvek úderu do hlavy môže síce stanoviť alebo vylúčiť diagnózu, ale určite oslabuje náš intelekt aochudobňuje radosť zrozmýšľania.

Anamnéza (gr. anamnesis– „spomínanie“, doslova „opak zabúdania“: an-amnesis) je rozhovor lekára/zdravotníka spacientom, pri ktorom pacient opisuje vlastnými slovami svoje zdravotné ťažkosti. Lekár chorého počúva akladie mu cielené otázky. Anamnéza je vlastne zdravotná história pacienta od tehotenstva jeho matky, cez pôrod, ochorenia rodičov, detské choroby, prekonané ochorenia aúrazy vminulosti až po súčasné ťažkosti, ktoré ho viedli kvyhľadaniu zdravotnej starostlivosti alebo kprivolaniu záchrannej zdravotnej služby. Kompletná anamnéza obsahuje všetky údaje ozdravotnom stave chorého avneposlednom rade aj jeho návyky, zlozvyky, spôsob životosprávy, sociálne apracovné pomery. Anamnéza má vprocese určovania správnej diagnózy mimoriadny aprakticky nenahraditeľný význam. Vedie vmnohých prípadoch priamo kdiagnóze, alebo veľmi výrazne zúži rozsah možných ochorení, či usmerní ďalšie pátranie. Pre niektoré medicínske odbory je jedinou cestou kurčeniu ochorenia– typickým príkladom je psychiatria.

Zdravotníkom odoberajúcim anamnézu môže byť lekár alebo aj iný zdravotnícky pracovník, či už zdravotnícky záchranár, sestra pracujúca vzáchrannej zdravotnej službe alebo na oddelení urgentného príjmu. Pri akútnych ochoreniach aúrazoch by nemal byť podstatný rozdiel medzi anamnézou odobratou lekárom anelekárom, pretože pri náhlych stavoch je množstvo otázok limitované zčasových dôvodov. Rozdielna môže byť interpretácia získaných poznatkov pri stanovovaní pracovnej diagnózy amnožstvo diferenciálnych diagnóz, ktoré sa po vypočutí pacienta nazbierajú vúvahách lekára alebo záchranára.

Pri získavaní anamnézy je dôležité mať nielen vedomosti ochorobách, ale poznať aj zásady komunikácie (gestika, haptika, posturika, mimoslovná komunikácia), mať dostatok empatie, aspoň minimálnu úroveň emočnej inteligencie, vedieť zásady manažmentu, aby bol rozhovor konštruktívny, aby pacient nemal pocit, že sa nemôže vyrozprávať do sýtosti, ale zároveň aby sa hlavné problémy prebrali najprv, menej dôležité neskôr, alebo prípadne vprednemocničnej fáze vôbec nie. Pri príliš podrobnom rozprávaní pacienta taktne usmerňujeme tak, aby sme efektívne získali maximum relevantných informácií. Rozhovor doplňujeme cielenými otázkami, ktoré nesmú byť sugestívne. Dobrým postupom je „zrkadlenie“, keď niektoré vety, slovné zvraty pacienta zopakujeme, aby sme naznačili svoju účasť aoverili si správne pochopenie. Sugestívna otázka naznačuje, akú odpoveď chceme počuť: „Dýcha sa vám ťažko?“ namiesto „Ako sa vám dýcha?“, alebo „Ešte stále to bolí?“ namiesto „Cítite nejakú zmenu?“ Dôležité je prostredie, ktoré si ale nemôžeme vybrať, dôležitá je vzájomná arovnocenná fyzická pozícia zdravotníka apacienta, ktorú ale niekedy nevieme anemôžeme zrealizovať. Dôležitá je vzájomná dôvera alebo aspoň dôvera pacienta smerom kzdravotníkom, ktorú však nemáme čas budovať.

Podstatné údaje zanamnézy musia byť zapísané vdokumentácii. Raz získané údaje podrobujeme kritickej analýze, rozpory anedôslednosti overujeme opakovanými otázkami. Priama anamnéza (direktná anamnéza, autoanamnéza) je subjektívnou výpoveďou pacienta apreto si často žiada, aby bola doplnená nepriamou anamnézou (indirektná anamnéza, heteroanamnéza), čiže rovnako subjektívnou výpoveďou: 1.svedkov alebo 2. rodinných príslušníkov, alebo aj objektívnou anamnézou od 1.rodinných príslušníkov alebo 2. svedkov.

Anamnézu pacienta spolu svýsledkami konziliárnych alaboratórnych vyšetrení, liečbou anávrhmi liečebných opatrení môžeme získať vpísomnej forme, ak má pacient kdispozícii záznamy oambulantnom vyšetrení, prepúšťacie zprávy zhospitalizácií aošetrovateľské prepúšťacie zprávy, prípadne kompletnú zložku zdravotnej dokumentácie. Katamnéza je sledovanie stavu pacienta avývoja ochorenia po liečbe, napr. po prepustení zhospitalizácie. Zdravotná dokumentácia však vžiadnom prípade nenahradí anamnézu terajšieho ochorenia afyzikálne vyšetrenie, pretože súčasné ťažkosti môžu byť odlišné od podobných ťažkostí vminulosti vyčítané zdokumentácie.

Čím viac zdrojov anamnézy získame, tým budeme mať viac materiálu na kritickú analýzu, vylúčenie nepodstatných informácií alepšie stanovenie diagnózy. Aj maloleté deti aľudia pod vplyvom omamných látok vedia niekedy poskytnúť dôležitú informáciu. Predovšetkým deti bývajú podceňované aich údaje prepočuté alebo nezobrané do úvahy, čo je škoda. Spoľahlivým zdrojom informácií je personál pohostinských zariadení zvyknutý sledovať hostí amať prehľad oich spotrebe, správaní azmenách psychického aaj telesného stavu. Dôležitým aniekedy jediným zdrojom určitých častí zanamnézy môže byť operátor/ka operačného strediska vprípade, ak bol postihnutý vminulosti klientom záchrannej zdravotnej služby. Čím viac zdrojov, tým objektívnejšia informácia. Niekedy však viac zdrojov anamnézy môže zmiasť.

Typicky ustarších aosamelých, ktorých prídu navštíviť dospelé deti ana otázku ako sa má, starký rozpovie, že má bolesti, zle sa mu dýcha, chodí, nechutí mu jesť acelým vyjadrením len chce dať najavo, že ho rodina navštevuje málo azanedbávajú ho vjeho trápeniach. Okamžite nasleduje volanie na tiesňovú linku, aby ukázali, že sa osvojho starkého vedia postarať. Ak lekár vypočuje anamnézu od návštevy, môže mať pocit, že bude treba resuscitáciu. Ak sa opýta starkého, odkedy má vymenované príznaky, dozvie sa, že už niekoľko rokov, mesiacov, týždňov anič sa vposledných dňoch nezmenilo.

1.2 Charakteristiky anamnézy

1. Anamnéza má prognostické vlastnosti: dĺžka trvania bolesti za hrudnou kosťou rozhoduje orozdieloch medzi nestabilnou anginou pectoris ainfarktom myokardu, trvanie príznakov cievnej príhody mozgu rozhoduje otom, či sa stihne podať trombolytická liečba aúprava bez následkov je možná, alebo sa liečbou už len bude brániť vážnym komplikáciám.

2. Anamnéza má forenzné dôsledky: pripútanie vaute môže byť dôležité pre finančné plnenie poisťovne, popis nájdenia zranených amŕtvych na sedadlách môže pomôcť určiť vodiča auta vmomente nehody. Popis použitých/nepoužitých bezpečnostných prvkov (prilby, rukavice, zábrany) pri pracovnom úraze môže pomôcť pracovníkovi alebo usvedčiť zamestnávateľa. Zatiaľ sa na forenznú stránku kladie dôraz iba pri sťažnosti, neskôr bude môcť byť anamnéza využitá pri regresoch, trestnom stíhaní, ale aj pri oslobodení spod obžaloby.

3. Anamnéza je sama osebe diagnostická: pri angine pectoris rozhoduje odiagnóze jedine anamnéza, EKG ainé vyšetrenia môžu byť pri latentnej ischemickej chorobe dlho normálne. Pri úrazoch zistenie mechanizmu úrazu ajeho popis svedkami môžu rozhodnúť ovážnom podozrení na poškodenie chrbtice aj bez klinických prejavov. Pri psychiatrických ochoreniach jedine anamnézou zisťujeme aj objektívne príznaky ochorenia.

4. Anamnéza určuje triedenie pacientov, riziko poškodenia (napr. krčnej chrbtice) na základe etiológie úrazu, pravdepodobnosť neskorých komplikácií (pri cievnej mozgovej príhode), pravdepodobnosť skrytých poranení pri výbuchoch vzávislosti od vzdialenosti od epicentra ainé.

5. Anamnéza je diskrétna: pýtame sa na údaje, ktoré by pacient nepovedal nikomu cudziemu okrem zdravotníkov. Tým „cudzím“ môže byť aj manželka, prípadne iný člen rodiny. Nesmieme sa pýtať na chúlostivé veci na verejnosti, na pracovisku, pred rodinnými príslušníkmi. Čo je chúlostivé? Záleží od prostredia, veku arodinného vzťahu. Starší manželia už osebe vedia všetko, ale aj tu môžu byť výnimky. Jeden znich vie osvojom nevyliečiteľnom ochorení, ale zamlčí to pred partnerom, aby ho nerozrušil. Rodičia nemusia vedieť oantikoncepčnej liečbe svojej takmer dospelej dcéry, manžel nebol informovaný oukončení tehotenstva manželky. Na pracovisku sa nebudeme pred kolegami vypytovať na predchádzajúce epileptické záchvaty, ale ani na prekonané infarkty. Citlivých variácií na možnosť porušenia diskrétnosti je nekonečne veľa aj vdomácnostiach, aj na verejnosti.

6. Anamnéza je chronologická: príznaky vymenuje postihnutý podľa svojho hodnotenia ich závažnosti, ale nie včasovom postupe ako vznikali. Iná diagnóza sa ponúka, ak náhla dušnosť vznikla pár dní po operácii, iná, ak je dušnosť už niekoľko rokov pri námahe ateraz vznikla vpokoji. Trvanie príznakov rozhoduje ospôsobe atrvaní liečby, napr. pri akútnom infarkte myokardu, cievnej mozgovej príhode, zasypaní astlačení tkanív, trvaní resuscitácie. Zaznamenávame dĺžku trvania aj spôsob riešenia prekonaných ochorení, dokumentujeme presné časové údaje jednotlivých udalostí.

7. Rozpory vanamnéze medzi rodinnými príslušníkmi anepravdepodobné vysvetlenia vzniku poranení svedčia ozamlčiavaní amožnom kriminálnom pozadí (týrané dieťa, fyzické napadnutia arodinné násilie).

1.3 Princípy odberu anamnézy

Dokonale odobratá anamnéza je vo svojej podstate umením. Zdravotník vnej musí využiť nielen svoje vedomosti, ale aj logické akombinačné myslenie. Musí byť schopný nadviazať spacientom kontakt založený na vzájomnej dôvere apochopení. Vzťah, ktorý pri tomto kontakte vznikne, je často rozhodujúci aj pre úspech samotnej liečby. Dobre odoberať anamnézu sa učíme celý život. Choroba vyvoláva upacienta strach, úzkosť, často isprávanie, ktoré nie je preňho typické– podriadenosť, agresivitu, egoizmus, negativizmus. Vtakomto stave je človek veľmi zraniteľný anevhodný komentár alebo nedostatočná pozornosť zdravotníka môže napáchať vo vzájomnom vzťahu nenapraviteľné škody. Každý pacient vyžaduje prísne individuálny prístup. Dôležitý je aj vonkajší dojem, ktorým na pacienta posádka záchrannej služby pôsobí: oblečenie, úprava zovňajšku, vystupovanie, spôsob atón reči. Rozhodujúce sú však tri faktory:

• dostatok času– chorý musí mať pocit, že sa neponáhľame preč. Ani pri nedostatku času nedávame najavo, že sa ponáhľame. Netrpezlivosť, nesúhlas spostojom pacienta arozhorčenie blokujú optimálnu komunikáciu.

• záujem– chorý musí mať pocit, že sa dokážeme vcítiť do jeho ťažkostí (empatia). Postoj, gestá, tón reči, očný kontakt– to všetko musí ukazovať záujem. Poznámky si robíme len úchytkom, ak pacient hovorí niečo dôležité, položíme pero apočúvame. Pacienta zásadne oslovujeme menom, napr. pani X, pán Y, nikdy nie familiárne (ujo, babka, strýco apod.). Ani mladistvým netykáme, aj kpostihnutým pod vplyvom omamných látok sme zdvorilí ako zdravotník kchorému. Výnimkou sú malé deti, uvažovať nad tykaním už treba pri mladistvých do približne 12 rokov atykanie môžeme použiť umentálne retardovaných, ak oni začnú soslovením zdravotníka „teta“ alebo „ujo“. Počas dlhšieho preslovu pacienta dáme najavo záujem pokyvovaním hlavy, alebo slovíčkami ako „rozumiem“, „chápem“, „pokračujte“. Počas rozhovoru musíme udržiavať čo najdhšie očný kontakt spacientom. Výnimkou sú psychotickí pacienti, môžu si po dlhšiu dobu uprený pohľad vysvetliť ako formu agresívneho správania zdravotníka. Vhodnou formou je technika „zrkadlenia“, keď zopakovaním slov pacienta overujeme správnosť pochopenia: „Dobre rozumiem, že ťažkosti sa opakujú vprípade...?“

• prostredie– na rozhovor spacientom musia byť vytvorené čo najideálnejšie podmienky, najmä súkromie (často je rušivá iprítomnosť iného zdravotníka, kolegu zposádky) alebo príbuzných, hlavne vprípade závažnejších aintímnejších zdravotných ťažkostí. Na druhej strane je prítomnosť ďalšieho zdravotníka vhodná apotrebná ako svedka. Nemali by sme pri odbere anamnézy stáť nad sediacim alebo ležiacim pacientom, výšková prevaha vytváraním dominantného postoja zhoršuje komunikáciu. Vzáchrannej službe vystupujeme ako viacčlenný tím apacienti sú väčšinou na prítomnosť viacerých osôb psychicky pripravení. Dôležité je odstrániť vmiestnosti zdroje hluku zpozadia (zvuk televízora, hudba, rozhovory príbuzných ainé), ktoré zhoršujú počuteľnosť azrozumiteľnosť pre starších asťažujú auskultačné vyšetrenie ameranie tlaku krvi. Pokiaľ jeden člen tímu vyšetruje sfonendoskopom, druhý člen tímu sa nemôže pýtať pacienta apríbuzných, lebo môžu uniknúť dôležité informácie.

Otázky pacientovi formulujeme jasne azrozumiteľne, sohľadom na jeho vzdelanie, inteligenciu, momentálny psychický stav aaj vek (špeciálnu sústredenosť vyžadujú krajné vekové skupiny– malé deti astarí ľudia). Začíname sa pýtať otvorenými otázkami, ktoré umožnia, aby pacient začal rozprávať (napr. čo vás trápi?, aké máte vposlednom čase ťažkosti?). Otázky majú byť neutrálne anesmú naznačovať očakávanú odpoveď– sugestívne otázky. Rozprávať by mal predovšetkým pacient, niekedy je ho však nutné primerane usmerniť kúdajom, dôležitým pre diagnózu (oktorých si pacient môže myslieť, že sú bezvýznamné). Cenné sú aj záporné odpovede– teda absencia nejakého príznaku, hlavne ak ide ovýznamné príznaky. Stavy apocity, ktoré opisuje pacient, voláme subjektívnymi príznakmi na rozdiel od objektívnych príznakov, ktoré zisťujeme fyzikálnym klinickým vyšetrením. Podľa spôsobu opisovania subjektívnych ťažkostí pacienta možno niekedy vycítiť, že pacient prejavy svojho ochorenia preceňuje (agravácia: zvýrazňovanie chorobných príznakov azdravotných ťažkostí), prípadne icielene vymýšľa (simulácia: zámerné predstieranie azveličovanie zdravotných problémov), ale na druhej strane inokedy nedoceňuje alebo vedome či podvedome skrýva (dissimulácia). Dissimulácia býva častá udetí astarších pacientov, ktorí sa boja, že prejavenie príznakov povedie kbolestivým injekciám (deti), prípadne kpobytu vnemocnici (deti aj starší).

Špeciálnym prípadom je hypochondrický pacient (hypochondria, sklon kzveličovaniu alebo kvsugerovaniu si choroby, sklon považovať zdanlivé alebo iskutočné potiaže za omnoho vážnejšie anebezpečnejšie). Hlavne vtakýchto situáciách je potrebná dostatočná dávka skúseností, ale icitu apochopenia pre motiváciu konania nemocného.

Odpovede pacienta zapisujeme jeho vlastnými slovami, nie odborným slangom. Nie „máva posturálnu hypotenziu“, ale „pri vstatí zpostele sa mi točí hlava“, nie „dyspnoe“, ale „nemôžem sa dobre nadýchnuť“. Odborné výrazy vzápise môžeme použiť pri konštatovaní negatívnej anamnézy, napr. dyspnoe astenokardie pacient popiera. Vzapísanej anamnéze musíme vzátvorke uviesť zdroj údajov, čiže najprv subjektívne údaje pacienta apotom objektívnu anamnézu, napr. „hovorí, že nemôže spať, ale celú noc chrápal (manželka)“.

Odber anamnézy môže byť komplexný, pýtame sa na všetko, čo súvisí spacientovými pocitmi astavom. Tento postup nie je bežný aani potrebný vakútnej medicíne, vnemocniciach sa vyžaduje hlavne od študentov na praxi aod mladých začínajúcich lekárov. Potrebný je pri prvej návšteve praktického lekára pre dospelých. Druhým spôsobom je cielená anamnéza, otázky na pacienta sú počtom limitované aupravené podľa predpokladanej diagnózy, hlavného orgánového postihnutia alebo informácií získaných vminulosti. Tento spôsob je používaný vakútnej medicíne, viných medicínskych oblastiach skúsenými azaneprázdnenými lekármi. Zatiaľ menej používaným spôsobom je počítačový odber anamnézy, pri ktorom sa online elektronicky zadávajú odpovede na vopred pripravené otázky podľa ochorenia, alebo špecializácie lekára. Počítačom generovaný sled otázok je používaný voperačných strediskách tiesňových liniek.

Vprednemocničných podmienkach je anamnéza ešte dôležitejšia aobsažnejšia ako vakomkoľvek inom prostredí. Vbyte pacienta alebo na mieste vzniku úrazu môžeme vidieť azistiť okolnosti afakty, ku ktorým sa žiadny iný zdravotník nemá šancu dostať. Anamnestické údaje nezistené anezaznamenané na mieste sú nenahraditeľne adefinitívne stratené. Je obrovskou zodpovednosťou využiť pobyt na mieste vzniku ochorenia/úrazu na obhliadku miesta azistenie všetkých relevantných faktov. Môže to byť ťažké afrustrujúce, keďže veľakrát nevieme vopred predpokladať, čo sa ukáže ako dôležité už krátko po našom odchode zmiesta úrazu alebo vzniku náhleho ochorenia.

Limity odoberania anamnézy

Poruchy sluchu: ustarších sú časté, načúvacie zariadenie môže situáciu zlepšiť. Treba hovoriť zrozumiteľne apomalšie, používať krátke vety, pozerať pri rozprávaní na pacienta aodstrániť okolité zdroje hluku (rozhovor príbuzných, rádio, televízor). Vkrajnom prípade napísať otázku veľkými tlačenými písmenami na papier. Ak pacient dokáže odpozerať zperí, treba sedieť pred pacientom vdobrom svetle. Pri jednostrannej poruche sluchu sedíme na zdravej (menej narušenej) strane. Starší pacienti sporuchou sluchu sa často hanbia priznať, že nepočuli, atak odpovedia na otázku, ktorá neodznela. Ak odpoveď zapadne do kontextu, dostaneme falošnú informáciu, ktorá ale môže znieť vierohodne.

Poruchy zraku: katarakta, glaukóm adegenerácia makuly sú vstarobe časté. Vmiestnosti by malo byť jasné osvetlenie (paradoxne starí ľudia šetria na osvetlení avmiestnostiach, kde sa zdržiavajú, býva obvykle prítmie).

Mentálne poruchy– demencia: často prítomná aj upacientov, ktorí sú na prvý pohľad fyzicky vdobrej kondícii, charakteristikami sú zábudlivosť, opakovanie aneadekvátne odpovede. Postupné zhoršovanie mentálnych funkcií rodina registruje avie popísať.

Citlivé témy

Mentálne zdravie– najprv otvorenými otázkami zisťujeme postoj kpsychickým problémom aochoreniam: „Mali ste niekedy citové (emočné) alebo psychické problémy?“. Nasleduje cielenejšia otázka: „Navštívili ste niekedy psychológa alebo psychiatra?“ „Užívali ste niekedy lieky na citové apsychické problémy?“ „Boli ste vy alebo niekto zrodiny vnemocnici kvôli psychickým problémom?“ Netreba podceňovať diskrétne askryté narážky vreči pacienta na slabosť, únavnosť, stratu chuti do jedla ana hmotnosti, nespavosť anetypické telesné prejavy. Cielené úvodné otázky na duševné zdravie môžu znieť nasledovne: „Cítili ste sa vposledných 2 týždňoch na dne, depresívne alebo beznádejne?“ „Mali ste vposledných 2 týždňoch pocit, že sa vám nič nechce robiť azničoho nemáte radosť?“ Prípadne aj: „Napadli vám niekedy myšlienky oublížení si, alebo oukončení života?“ Pacienti so schizofréniou ainými cyklickými psychózami niekedy dobre fungujú vrámci svojho okolia avedia presne popísať svoju diagnózu, liečbu, pocity, hospitalizácie aj svoj postoj kchorobe apotrebu hospitalizácie alebo psychiatrickej kontroly. Niekedy je návrh hospitalizácie pre nich úľavou, inokedy sa slovne bránia, ale ak lekár/zdravotník dôrazne formuluje potrebu hospitalizácie, dajú sa presvedčiť aspolupracujú pri transporte.

Rodinné násilie: oficálne štatistiky sú alarmujúce, ale aj tak hovoria len ošpičke ľadovca. Čím viac budeme na túto tému myslieť, tým častejšie sa sňou budeme stretávať. Zisťovanie začíname bez prítomnosti iných osôb aneutrálnou otázkou: „Zneužívanie (častejšie žien) je vdnešnej dobe také časté, že nasledujúce otázky kladiem pravidelne– máte občas pocity, že sa necítite bezpečne, alebo máte obavy?“ Na možnosť zneužívania treba myslieť pri nasledovných situáciách: niektoré poranenia nie sú vysvetliteľné mechanizmom úrazu, pacient ich skrýva, alebo otázky vedú krozrušeniu, neskoré ošetrenie poranení (odstup hodín adní medzi úrazom avyhľadaním pomoci), niektoré poranenia sa vyskytujú opakovane, partner alebo opatrovateľ (zákonný zástupca) majú problém salkoholom adrogami, niekto zpríbuzných dominuje pri odbere anamnézy, nechce opustiť miestnosť, alebo pôsobí nevyrovnaným dojmom.

Iné kultúry acudzinci

Srozvojom turizmu aglobalizácie sa stretávame spacientmi nielen znášho kultúrneho, náboženského asociálneho prostredia, ale aj ziných kultúr. Na pochopenie odlišností, ktoré môžu komplikovať anamnézu aj vyšetrenie stačí rómska menšina, od ktorej nemôžeme očakávať, že vprípade náhleho ochorenia zmení svoje návyky, inštinkty abúrlivé emócie, keď sa tak ťažko menia aj vrámci dlhodobého vývoja vpokojných podmienkach. Rómovia si stáročia zachovávajú svoju kultúru, reč, zvyky, spôsob života vrodine vnajširšom zmysle slova. Vždy boli prevažne kočovníkmi žijúcimi vpočetnej komunite, ktorá sa postarala okaždého svojho člena zabezpečením bývania, stravovania, špecifického spôsobu vzdelávania príkladom arozprávaním, ochranou proti nepriateľskému okoliu. Zákazom kočovania, odrezaním od tradičných atypických remesiel, trhaním rodiny odchodom detí do škôl amužov do práce mimo osady, náhradou príjmu zpráce sociálnymi dávkami asťahovaním do miest sa narušili ich rodinné vzťahy avzťahy smajoritnou komunitou. Ich nedôverčivosť je pochopiteľná, ak vieme, že už niekoľko storočí žijú vEurópe na okraji spoločnosti, diskriminovaní sociálne, ekonomicky aj politicky. Robiť si ilúzie, že sa zmenia abudú ako majoritná spoločnosť, je nereálne. Pri ošetrovaní vrámci urgentnej starostlivosti Rómovia očakávajú od nás to, čo od svojich prirodzených autorít, my od nich očakávame postoje typické pre gadžov. Zdravotníci sú pri pacientovi vpozícii silnejšieho zpartnerov, preto sa očakáva, že sa vrozumnej miere prispôsobia.

Multikultúrnych rozdielov je nespočítateľné množstvo. Častokrát ani nevieme zaradiť pacienta do konkrétneho spoločenského, kultúrneho anáboženského rámca, pretože ako oblečenie, tak ani etnický výzor nemusia byť určujúce. Existujú však všeobecné zásady, ktorých rešpektovaním sa vyhneme možným problémom. Rozdiely medzi náboženstvami sa týkajú hlavne spôsobu obliekania, stravovania apostenia, modlenia, dodržiavania sviatkov, svätých symbolov apísomností.

Pri prístupe kakútnemu pacientovi treba postihnutého predovšetkým osloviť, predstaviť sa menom akvalifikáciou, vysvetliť dôvod poskytovania starostlivosti, požiadať odovolenie položiť otázky azačať vyšetrenie. Aj počas vyšetrovania treba vysvetľovať postup, nálezy aich význam aďalší postup. Vmnohých spoločenstvách ženy môžu vyjadriť svoj názor, ale rozhodnutie robí formálne muž, alebo najstarší mužský člen rodiny. Dotyky medzi pohlaviami môžu byť aj pri prvej pomoci problematické. Preto napr. pri zastavovaní krvácania je vhodné, ak tlak vrane vykonáva osoba rovnakého pohlavia ako je postihnutá osoba. Udržiavanie očného kontaktu pri anamnéze avyšetrovaní sa väčšinou považuje za správne apozerať bokom je prejav neúcty. Viných kultúrach je priamy očný kontakt prejavom hrubosti. Osobný priestor je vrôznych spoločenstvách rôzne veľký ajeho narušenie spôsobí komunikačný problém. Dotyky zdravotníka vokolí genitálií pacienta sú vždy vyrušujúce, ale niekedy už len slovná zmienka ogenitáliách je nevhodná, až tabu. Vyzlečenie nie je vždy potrebné. Vniektorých kultúrach sú častiam oblečenia arôznym amuletom pripisované ochranné aliečivé sily, preto ich neodstraňujeme, len odsunieme nabok. Spôsob reči hlasným aráznym spôsobom sa nám môže javiť ako hnev, vinom prostredí naše hlasné avýrazné vysvetľovanie je chápané ako nedostatok úcty, až slovná agresia. „Áno“ vreči pacienta-cudzinca nemusí znamenať súhlas, ale len znak, že počúva arozumie. Niekedy je gestikulácia pacienta taká výrazná, že nás môže prekvapiť aj ľakať, inokedy budeme nedôveryhodný, pretože rozprávame bez primeranej adoplňujúcej gestikulácie.

Gastrointestinálne problémy bývajú označované ako ťažkosti spečeňou, onauzei, vracaní, stolici amočení sa nerozpráva. Hnačka udieťaťa môže byť interpretovaná ako urieknutie čarodejnicou. Dyspnoe sa chápe ako príznak blížiacej sa smrti avniektorých kultúrach vyvolá akútnu úzkosť ahyperventiláciu. Únava je považovaná za prejav anémie alebo premiestnenia životnej sily. Aj minimálna strata krvi výrazne oslabuje organizmus, žena počas menštruácie je nečistá anemala by sa dotýkať ani sama seba. Podanie kyslíka znamená, že stav pacienta je výrazne vážnejší ako vskutočnosti je. Ochorenie je spôsobené mimozemskými silami, prejavom zlej morálky alebo len skúškou vernosti bohom.

Religiózne rozdiely medzi jednotlivými náboženstvami sú obrovské, ale rozdiely existujú aj vrámci jednej viery podľa oblastí, rodín, jednotlivcov amedzi mladými astaršími. Niektoré sa týkajú akútnej zdravotnej starostlivosti len okrajovo, ako napr. spôsob trávenia predpísaných sviatkov, alebo narábania smŕtvym telom apríprava na pohreb. Iné ovplyvňujú vyšetrenie aliečbu. Mnohé denominácie používajú pravú ruku výlučne na jedenie aľavú na ostatné činnosti. Aj našu pravú ruku považujú za čistú aľavú za „nečistú“. Pre tieto dôvody sa treba prispôsobiť aj pri zaisťovaní i.v. linky. Pôst, alebo špeciálne diétne návyky, sú časté. Poznanie pôstnych dní, alebo období, môže pomôcť pri prípadnej diagnostike hypoglykémie, dehydratácie alebo abdominálnych problémov, ale aj pri ovplyvnení užívania liekov viazaných na príjem potravy. Veriaci všetkých náboženstiev aj siekt nosia apoužívajú symboly, ktoré sú pre nich nedotknuteľné. Modlitebné asväté knihy môžeme zobrať zrúk veriaceho len po špeciálnom súhlase adostatočnom odôvodnení. Podobné platí aj pre náboženské symboly amodlitebné pomôcky. Posvätným môžu byť aj časti tela jednotlivých veriacich až tak, že pacient odmietne vyšetrenie aj operáciu, ak by to bolo spojené napr. so stratou telesného ochlpenia, alebo chemoterapiu pre stratu vlasov. Vyšetrovanie aošetrovanie zdravotníkom rovnakého pohlavia je pre niektoré skupiny veriacich absolútnou podmienkou. Aj vprípadoch, ak to tak nie je, treba byť maximálne nevtieravým azdržanlivým. Náboženstvá vychádzajúce zkresťanskej tradície nemajú mimoriadne požiadavky týkajúce sa ošetrovania vakútnych situáciách. Zostatných náboženstiev, ktoré sú konzervatívnejšie založené apoctivejšie dodržiavajú rituály, sa niektoré odlišnosti týkajú príslušníkov k:

• hinduizmu: Diétou sú vegáni alebo polovegetariáni (môžu jesť ryby), vyhýbajú sa alkoholu atabaku, pôst dodržiavajú niekoľkokrát vtýždni od východu po západ slnka, oblečením musia mať zakryté nohy apri ošetrovaní vyžadujú zdravotníka toho istého pohlavia. Jedia pravou rukou, ktorá je čistá.

• islamu: Vyznavači islamu sú moslimovia, sviatkom je piatok aďalšie dni podľa kalendára, stravovaním sú prevažne vegetariáni, môžu jesť ryby, na jedenie používajú pravú ruku, vyhýbajú sa alkoholu atabaku, po jedle si ústa vypláchnu vodou, muži sa oblečením zakrývajú od hrudníka po kolená, ženy od hlavy po členky. Vyšetrovať by mal zdravotník rovnakého pohlavia (prísne pravidlo), nesmie sa obnažiť väčšia časť tela naraz. Zomierajúcich treba otočiť smerom kMekke, pitva je dovolená len zo zákonných dôvodov. Ženy potrebujú na liečbu súhlas najstaršieho mužského člena rodiny.

• judaizmu: Sviatok je každý týždeň medzi piatkovým asobotným západom slnka, jedia kóšer jedlá (špeciálne predpisy na zabitie aúpravu zvierat, prípravu stravy), vyhýbajú sa požívaniu bravčového, ak nie je iná možnosť, stravujú sa ako vegetariáni. Mliečne výrobky amäso sa musia spracovávať separátne, pri oblečení niektoré odnože judaizmu musia mať zakrytú hlavu, viných muži používajú pokrývku hlavy „jarmulku“ aspoň počas modlitby. Pitva je dovolená len zo zákonných dôvodov apohreb musí byť čím skôr.

Preklady– cudzie jazyky

Pri potrebe prekladu do cudzích jazykov, ato nielen exotických, treba pamätať na niektoré zásady. Ak prekladá rodinný príslušník, alebo priateľ vyšetrovanej osoby, nemusí preložiť to, čo hovoríme, bojí sa, že slová budú chápané ako jeho názor anie výrok zdravotníka. Pri vyjadrovaní musíme používať striktne jednoduché slová, bez akéhokoľvek náznaku odborného žargónu askratiek, pretože pre prekladateľa aj jednoduché vety sú nezvyklé. Pri rozprávaní treba pozerať na pacienta, nie na tlmočníka, aby nám neušiel výraz tváre. Ideálne je, ak tlmočník sedí za naším chrbtom amy tvárou kpacientovi. Na druhej strane existuje aj možnosť, že kontrola výrazu tváre je súčasťou kultúry. Keď je tlmočníkom osoba opačného pohlavia ako pacient, môže postihnutý na niektoré otázky odpovedať skreslene, alebo bude niektoré problémy absolútne ignorovať. Pri podozrení na problémy stlmočením sa pýtame pacienta, aby zopakoval, čo plánujeme robiť– vrámci kontroly správnosti pochopenia.

Po rokoch totalitného režimu azdravotníctva ešte stále mnohí zdravotníci predpokladajú, že keď nás niekto zavolal, aby sme pomohli sproblémom alebo príde do zdravotníckeho zariadenia, automaticky vopred súhlasí so všetkým naším konaním. Pri prvom stretnutí scudzincom zblízkej susediacej európskej krajiny je takýto zdravotník prekvapený, keď sa pacient pýta, prečo nestačí tabletka miesto injekcie, pri rozbalení tlakomera zisťuje, prečo ideme merať tlak, čo od toho očakávame ačo budeme robiť potom (napriek tomu, že už mu vminulosti merali tlak 1000-krát). Oto viac musíme zapojiť našu empatiu aspoločenský takt pri stretnutí spacientom zinej geografickej oblasti.

1.4 Súčasti anamnézy

• osobné údaje pacienta– meno, adresa, bydlisko, telefonický kontakt na blízku osobu, zdravotná poisťovňa. Často máme niektoré osobné údaje kdispozícii pri vydávaní adresy, po príchode kpacientovi začíname najčastejšie sotázkami na terajšie ochorenie. Aj keď vieme ošetriť pacienta bez akýchkoľvek údajov, niekedy pohľad na dátum narodenia rovnaký ako dátum ošetrovania pacienta (rozptyl 2–3 dni) môže vysvetliť netypické príznaky, ako napr. zmeny správania zbilancovania doterajšieho života vrámci jubileí, dehydratáciu po príjme alkoholu vrámci osláv, psychické problémy zrodinného oslavného zhromaždenia, psychický vplyv na somatické ochorenia ainé.

• terajšie ochorenie– pýtame sa na príčinu volania na tiesňovú linku, aké ťažkosti má, kedy sa objavili aako sa menili, ich výskyt vminulosti afrekvenciu výskytu.

• osobná anamnéza:

– predchorobie– pýtame sa na ochorenia, ktoré doteraz prekonal, na ktoré sa lieči alebo liečil, na operácie ktoré podstúpil, na úrazy apod.,

– farmakologická anamnéza– aké lieky pacient užíva,

– alergická anamnéza– zisťujeme, či má pacient alergiu na lieky, potraviny, iné chemické alebo biologické látky (jód, peľ, prach apodobne),

– zlozvyky (abúzy)– množstvo afrekvenciu požívania alkoholu, kávy, cigariet, drog,

– fyziologické funkcie– problémy smočením, so stolicou, spánok, chuť kjedlu, chudnutie, priberanie apod.

• gynekologická anamnéza– užien, pýtame sa na začiatok akoniec menštruačného cyklu, jeho nepravidelnosti, počet gravidít, počet pôrodov, potratov umelých aspontánnych, antikoncepciu, hormonálnu substitučnú liečbu.

• rodinná anamnéza– ochorenia rodičov, súrodencov adetí (pokrvní príbuzní).

• sociálna apracovná anamnéza– kde pacient pracuje/pracoval, vakých podmienkach aským žije, či sa má oneho kto postarať.