Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Hynek Klimek

Strašidlář

Mezi námi trpaslíky

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00  Praha 7
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
www.grada.cz
jako svou 5555. publikaci

Odpovědná redaktorka Magdalena Jimelová
Jazyková úprava Štěpánka Poupětová
Návrh obálky Zdeňka Študlarová
Grafická úprava a sazba Jan Šístek
Počet stran 64
První vydání, Praha 2014

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a. s.

© Grada Publishing, a.s., 2013
Cover Photo © fotobanka allphoto

ISBN 978-80-247-4858-0

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

Podle sazby e-knihu ve formátu EPUB vytvořil Jan Šístek

ISBN 978-80-247-9284-2 (ve formátu PDF)
ISBN 978-80-247-9285-9 (ve formátu EPUB)

Průvodce se představuje

Ahoj! Tak teď jsem s vyprávěním na řadě já. Nehleďte na to, že jsem mrňavý. Velikost vzrůstu není zdaleka tak důležitá jako velikost inteligence. A té já mám dost, jak vás přesvědčím.

Jsem důlní skřítek. Ne ale permoník, který je u nás nejobvyklejší. Pocházím totiž ze Slezska, a tam jsme v důlních štolách doma my, klimkové. Máme nedaleko Ostravy na Novojičínsku i své město, Klimkovice. Je v nejvýchodnějším výběžku Nízkého Jeseníku a patří k němu i známé jodové sanatorium. V turistických průvodcích se můžete dočíst, že Klimkovice dostaly své jméno po zakladateli původní osady a majiteli tvrze Klementovi, zvaném Klimek. A po kom si asi tak myslíte, že měl tohle přízvisko? Samozřejmě že po nás.

Kamarádil se se zakladatelem našeho rodu praprapra- a ještě několikrát pradědečkem Klimkem. Měl plnovous a také nebyl velkého vzrůstu, a proto si je lidé nezřídka pletli. Horníci se nejednou divili, co že dělá klimkovický pán se špičatou čepičkou na hlavě v šachtě. Praprapra- a ještě několikrát pradědečka Klimka to pokaždé velice pobavilo a hlasitě se tomu smál, až se to po celém dole rozléhalo.

V dolech děláme to, co všichni ostatní důlní skřítci. Těžíme horniny stejně jako horníci. Ovšem stále postaru, osvědčeným klasickým způsobem. Nepoužíváme žádné moderní stroje a další mechanismy ani nové metody. Vystačíme si s malými motyčkami, lopatkami a kladívky. Všechny důlní skřítky zajímají hlavně drahé kameny, avšak ty v dolech na Ostravsku nejsou. Nás to ale příliš nemrzí. Vesele kopeme uhlí. Pro nás je to zábava.

Občas se také bavíme tím, že škádlíme horníky. Kupříkladu jim schováváme náčiní nebo jídlo, které si přinesli do štoly, nebo na ně v nečekané chvíli vyjukneme a rozesměje nás, když se leknou. Nejrozdováděnější z nás někdy také zhasínali horníkům světélko v jejich kahanech, aby se ocitli potmě. To už je ale minulostí, i osvětlení je dnes v dolech na úplně jiné úrovni než v dřívějších dobách.

Jinak ale horníkům neškodíme, naopak jsme vždycky připraveni pomoci, když je třeba. Nejeden z klimků pomohl předejít neštěstí, když horníky včas upozornil na to, že se v některé části dolu hromadí výbušný plyn nebo že je v některé z chodeb poškozená výztuha a mohlo by to způsobit zával. Ve slezských pověstech si můžete potvrdit, že si nevymýšlím.

Na některých místech ve Slezsku, ale i v některých ostravských dolech, se důlním skřítkům říká pustecký a v několika dalších sosna. Po těch se jmenuje i polské hornické město Sosnowiec, česky Sosnovec. Klimci jsou ovšem i v Polsku.

Samozřejmě vám nebudu povídat jen o důlních skřítcích. Vždyť kromě nás jsou i mnozí další skřítci: trpaslíci, někdy nazývaní pidimužíci, šotci, kterým se říká také rarášci, plivníci neboli zmekové, koboldi, zvaní též gnómové, i jiní. I o těch jsem se mnohé dozvěděl, a tak na ně v mém vyprávění také přijde řada. Když už jsem ale začal u důlních skřítků, tak u nich ještě chvíli zůstanu.

Oklimcích zostravských dolů

Práce vdolech na Ostravsku už není tím, čím bývala. Pamětníci si jen postesknou při vzpomínce na hrdé heslo, které stávalo na plakátech začátkem druhé poloviny minulého století: Já jsem horník, kdo je víc? Horníků vdolech na Ostravsku nepřibývá, naopak, aproto nepřibývá ani nás klimků.

Náš praprapra- aještě několikrát pradědeček spraprapra- aještě několikrát prababičkou si totiž nové klimky pořizovali, jen když to bylo nutné třeba při rozšíření důlní těžby. Vždy pečlivě dbali na to, abychom nescházeli vžádné ze štol. Tak to pokračovalo ivdalších generacích.

Způsob našeho množení je velice pozoruhodný. Nezůstal ale utajený avjedné ze staršíchpověstí je popsaný zcela podrobně. Máme svou zvláštní porodnici. Je jí stará stříbrná tabatěrka, kterou vdobě založení Klimkovic ztratil všachtě jeden zhorníků. Proč si ji ssebou vzal do šachty, je záhadou. Kouření vdolech bylo už itehdy přísně zakázané. Vždyť by mohlo přivodit velké neštěstí.

Tabatěrku našel náš praprapra- aještě několikrát pradědeček, ale nepodařilo se mu zjistit, komu patřila, třebaže se oto poctivě snažil. Byl zapřísáhlý nekuřák, ale napadla ho nová možnost jejího využití. Udělal zní zmíněnou porodnici.

Snašimi ženuškami je to obdobné. Jen kolem porodnice– tabatěrky neodříkávají zaříkadlo klimkové, ale ony, anavíc se ani nerýmuje. Práci přímo vdolech nemají. Starají se klimkům odomácnost ataké ojídlo aopotěchu, když přijdou zpráce domů.