Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Joachim Engl, Franz Thurmaier

Jak to se mnou mluvíš?!
Neocenitelné rady pro lepší komunikaci s vaším partnerem

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Přeloženo z německého originálu knihy Joachima Engla a Franze Thurmaiera „Wie redest du mit mir? Fehler und Möglichkeiten in der Paarkommunikation mit Cartoons von Renate Alf“, vydaného nakladatelstvím Kreuz Verlag in der Verlag Herder GmbH, Freiburg im Breisgau, Německo 2012.
First published as „Wie redest du mit mir? Fehler und Möglichkeiten in der Paarkommunikation with illustrations by Renate Alf“ by Joachim Engl and Franz Thurmaier.
© 2012 Kreuz Verlag part of Verlag Herder GmbH, Freiburg im Breisgau, Germany.
All rights reserved.

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
www.grada.cz
jako svou 4947. publikaci

Překlad Lucie Hessová
Odpovědná redaktorka Mgr. Dana Karpíšková
Grafická úprava a sazba Eva Hradiláková
Počet stran 144
První vydání, Praha 2012
Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

Czech edition © Grada Publishing, a.s., 2012
Czech Cover Design © Eva Hradiláková, 2012
Illustrations, Cover Illustration © Renate Alf

ISBN 978-80-247-4488-9

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

ISBN 978-80-247-8277-5 ve formátu PDF
ISBN 978-80-247-8278-2 ve formátu EPUB

O autorech

Dr. Joachim Engl

Dr. Franz Thurmaier

Diplomovaní psychologové, psychoterapeuti a supervizoři, poradci pro manželské, rodinné a životní problémy. Mentoři programů pro výcvik a další vzdělávání poradců pro manželské, rodinné a životní problémy. Autoři programů EPL, KEK a KOMKOM, vedoucí vzdělávání trenérů těchto programů a jejich supervize.

Kontakt: Dr. Joachim Engl, Dr. Franz Thurmaier

Institut für Forschung und Ausbildung in Kommunikationstherapie e.V.

Rückertstraße 9, 80336 München

www.institutkom.de

e-mail: info@institutkom.de

Pro Jeanette a Haide

Kromě mnoha kolegyň a kolegů, kteří s námi a prof. dr. Kurtem Halbwegem uvedli v život projekt EPL, patří náš speciální dík bezpočtu párů, které dosud absolvovaly kurzy EPL. Bez nich bychom nemohli shromáždit zkušenosti, na jejichž základě tato kniha vznikla.  

Předmluva autorů

To, že partnerské vztahy z velké části utváří komunikace a zároveň je zpětně ovlivňuje, je pravděpodobně nejdůležitějším a všeobecně známým poznatkem z psychologie. Velmi rozšířené je i povědomí o tom, že existují různé způsoby vedení rozhovoru, které mohou vztahu dvou lidí velmi prospět, ale také velmi uškodit.

Představitelé nejrůznějších psychologických škol jsou zajedno v tom, že: „Pár, který spolu nehovoří, se odcizí“ (srov. Moeller, 1988). Takový pár takříkajíc ztratí vztah ke svému vlastnímu vztahu.

Tomuto tématu se stále znovu věnují autoři v bezpočtu publikací. Pokoušejí se odhalit pozadí nedorozumění, hádek nebo dokonce mlčení ve vztahu mezi mužem a ženou, aby čtenářům tyto fenomény objasnili. Mnohé z knih postupují ještě dál a pouštějí se do nabízení konstruktivních alternativ v komunikaci. Ovšem ty jsou obvykle představeny jen vágně.

My v naší knize zcela vědomě nepodnikáme žádné rozvláčné exkurzy do abstraktních teorií, které někdy zní sice velice srozumitelně, dvojicím však žádné konkrétní řešení jejich momentální situace nejsou schopné nabídnout – kromě přibližného vysvětlení, proč zrovna jejich situace je taková, jaká je.

Mluvit spolu – ale jak?

Partneři často jen nejasně cítí, že se komunikace daří či nedaří. My se pokoušíme zcela přesně popsat, jak lze rozeznat chyby a pravidla v komunikaci a jak se obojí v rozhovorech projevují. To znamená, že nám nejde jen o to vyložit, že například výčitky mohou mít negativní důsledky, ale také je konkrétně popsat v nejrůznějších formách vzhledem k jejich struktuře a následkům. Naším cílem je zároveň, aby pro vás jako čtenáře bylo pochopitelné, jak může i jediný výrok rozhodnout o dalším průběhu rozhovoru.

K tomu přirozeně patří i to, že vám představíme konkrétní možnosti partnerské komunikace.

Jestliže je komunikace tak důležitá a mnoho partnerských dvojic to tak i chápe, proč potom dochází k tolika komunikačním chybám, které vztah narušují či dokonce ničí?

Zcela jednoduše: Protože komunikace není úplně jednoduchá – ale naopak velice komplexní. Vezměme si jako příklad titul této knihy Jak to se mnou mluvíš?! Podle toho, co při jeho vyslovení zdůrazníte, a podle interpretace při poslechu se z něj může stát upřímně míněná otázka, nepřímá výzva, abychom s tím druhým zacházeli jinak, nebo nepřímá výčitka. Vyplatí se tedy důkladně si na párovou komunikaci posvítit.

Úvodem

„Viktorééé?“

„Co je, Viktorie?“

„Tady píšou, že se muži a ženy při rozhovoru míjejí, protože muži komunikaci zneužívají jen ke zdůraznění vlastní představy o svém statusu. To je zajímavé, viď?“

„Když myslíš, miláčku…“ (Viktor trochu zívá, listuje v příručce o partnerských vztazích, do které byl právě sám začtený.)

„Chtěla bych, abys k tomu zaujal nějaké stanovisko (trochu rozhořčeně). Koneckonců ty jsi přece také muž, nebo ne?!“

„Propánakrále! Už to zase začíná. Mám zaujmout stanovisko, jestli jsem muž – to snad není pravda. Já ti povím, je na čase, abychom se my muži konečně přestali omlouvat a bránit před lacinými nepřátelskými útoky nějakých feministek z pískoviště, které se musí ke všemu vyjadřovat. Už dost! Raději si přečti základní dílo ‚Když ženy příliš rýpají‘ nebo tak nějak. A ten, jak se vlastně jmenuje… má v tom svém ‚Muži jsou z Marsu, ženy z odvrácené strany Měsíce‘ také docela pravdu.“

„Tak ty teď čteš takovéhle věci! To, že si musíš potvrzovat svoje mužské ego prostřednictvím laciných šovinistických výlevů, se mě dost dotklo.“

„Mě se zase ještě víc dotýká, když vidím, jak neustále podléháš feministickému našeptávání frustrovaných a umanutých ženských. A víš, co je jejich jediným cílem? Aby všechny jejich čtenářky začaly nenávidět svoje nic netušící muže a nakonec byly stejně frustrované a umanuté jako ony. To je to, co chceš?“

„Jak to se mnou vůbec mluvíš?! Tvoje odpověď bohužel zase dokazuje, že o typicky mužské komunikaci toho nikdy nebude napsáno dost. Je to evidentní: Ty mi prostě nechceš rozumět! Ty jsi z hlediska komunikace úplně mimo. Někdy mám dojem, Viktore, že tě nějaká hlubší debata vůbec nezajímá.“

„Já mám z tebe bohužel ten samý dojem.“

„Mě debata zajímá vždycky – ale ne takhle.“

„A jak tedy?“

Takhle ne, ale jak tedy? Z tohoto poněkud vyhroceného dialogu jednoho neexistujícího páru je zjevné přinejmenším jedno: Čtení příslušné psychologické literatury nezbytně nevede k dosažení cílů v ní stanovených, zejména pokud doporučení v knize nabádají, že by se měl změnit můj partner a ne já.

Vy jste však právě (a možná už zase) takovou knihu vzali do ruky. Co si od toho slibujete? Že odhalíte chyby v komunikaci ostatních, nebo svoje vlastní? Že zjistíte více o komunikaci ve svém vlastním partnerském vztahu?

Očekáváte nějaký impulz pro hlubší rozhovory ve dvou?

Pokud by záleželo na nás, tak toto vše samozřejmě očekávat můžete. Myslete však prosím na to, že číst můžete klidně o samotě, ale k dobrému rozhovoru potřebujete být nejméně dva.

V naší knize vás chceme upozornit na možné chyby v partnerské komunikaci a na její záludnosti, které často vznikají nechtěně a vedou k nedorozuměním a neshodám mezi oběma zúčastněnými. Jak jsme již naznačili, předkládáme vám některé pozitivní alternativy partnerské komunikace a pokoušíme se popsat, jaké možnosti může poskytnout preventivní trénink rozhovorů EPL (Předmanželská příprava – Partnerský učební program).

V první části se vás pokusíme seznámit s negativními modely komunikace a s jejich důsledky, abychom zvýšili vaši vnímavost vůči chybám ve vlastní komunikaci. Neboť jen ten, kdo dokáže rozpoznat chyby v rozhovoru, je také může – pokud chce – včas napravit nebo se alespoň zpětně dotčenému partnerovi rychleji a snáze omluvit.

Tak jako všichni ostatní i my děláme v komunikaci naše vlastní oblíbené chyby. Jedná se především o ironii a sarkasmus, kterými se s potěšením bráníme. Pokud vám tedy nějaká formulace v této knize bude připadat příliš ironická či sarkastická, prosíme vás již teď o prominutí.

Ve druhé části vám nabízíme trochu teorie, uvádíme nejčastější chyby v komunikaci a z toho následně odvozujeme nejdůležitější komunikační pravidla.

Ve třetí části pak představujeme projekt EPL (Předmanželská příprava – Partnerský učební program), komunikační trénink pro páry.

Ve čtvrté části vám poskytujeme malý náhled, jak mohou vypadat kurzy EPL. Představíme vám tři doufejme sympatické páry, které jsme si vymysleli na základě zkušeností s mnoha opravdovými účastníky kurzů. V souladu s jednotlivými částmi kurzu popisujeme, jaké se našim třem párům naskýtají možnosti dalšího vývoje jejich vztahu.

Základní příklady adůsledky neúspěšné párové komunikace

Jsme přesvědčeni otom, že vpartnerské komunikaci dochází kespoustě nejrůznějších chyb, které si zúčastnění osvojili již před partnerským vztahem nebo během něho astaly se pro ně zvykem. Anakonec vedou ktomu, že se více sžijete svlastním nevhodným komunikačním jednáním než svlastním partnerem.

Vtéto kapitole bychom vám rádi představili podle našeho mínění nejčastější základní příklady neúspěšného nakládání skonflikty ataké bychom rádi popsali příslušné důsledky pro partnerský vztah.

1.1 První konflikty: Dobře známé, nesprávné pokusy ořešení

1.1.1 Potlačování, zamlčování, zametání pod koberec vzájmu udržení harmonie

Představte si, že jste čerstvě zamilovaní, cítíte pověstné šimrání vbřiše ajste se svým miláčkem domluvení, že půjdete dokina. Vpřesně stanovenou dobu dorazíte napřesně stanovené místo azjistíte, že jste tam jako první. Nevadí. Upokladny je velká tlačenice, atak se rozhodnete koupit předem vstupenky. Minuty ubíhají, davy proudí dovnitř anavíc lije jako zkonve. Nevadí, máte přece deštník. Nadruhou stranu všechno má své meze ata nejlepší místa jsou už nejspíš stejně obsazená.

Po10 minutách: On/ona asi nemůže najít místo kparkování. Zůstal/a někde trčet vzácpě? Není to támhle vepředu on/ona? Běžíte tam, poklepete mu/jí narameno, ale je to někdo jiný.

Po20 minutách: Copak natu schůzku zapomněl/a? Nebo jste si snad popletli čas vy? Že by se mu/jí něco přihodilo?

Konečně. Přichází. Skutečně je to on/ona, kráčí zcela klidně. Uvědomíte si, že vám spadl kámen ze srdce. Akdyž se vášnivě přivítáte amokří až nakost se usadíte naposlední volná místa vlóži úplně vzadu zasloupem, pocítíte úlevu aradost. On/ona zamumlá něco otom, že „musel/a ještě dlouze telefonovat smatkou“, ale vy nato nic neřeknete. Hlavní je, že už jste spolu. Všechno ostatní je jedno. Prozatím.

Přirozeně, ikdybyste se tak opravdu zachovali, bylo by to zcela normální. Zamilovaní lidé se toho pocitu nechtějí tak rychle vzdát. Heslo zní: Být spolu zajedno, užívat si harmonie atoho druhého vidět vco nejlepším světle. Drobné nesrovnalosti, subtilní nebo idosti zřetelné důkazy, že ten druhý vykazuje známky chování, které by mohlo způsobovat problémy, padnou jako první zaoběť selektivnímu vnímání (vidím jen to, co vidět chci) nebo snížení kognitivní disonance (vnímání je „adekvátně“ interpretováno).

Toto vyhýbání se konfliktům má možná smysl právě vpočáteční fázi vztahu. Posiluje pocit štěstí, můžeme jeden podruhém toužit. Nedostatky, rozdílné potřeby arozepře se stejně projeví dostatečně včas. Vestadiu čerstvé zamilovanosti zřejmě člověk zapomíná navšechny doté doby utrpěné křivdy.

Je všechno krásné adokonalé? Zatím možná ještě ano. Existují však také lidé, kteří ze zásady raději nic neříkají, když partner nenaplňuje jejich potřeby, kteří se ze zásady raději podvolují, kteří ze zásady svá přání sdělují jen zřídka, nebo je– pokud se liší odtěch partnerových– záměrně vůbec neberou navědomí. Pro takové lidi je zachování harmonie nade vše, ikdyž už třeba dávno nejsou skutečně zamilovaní. Kdyby mělo dojít kopravdové rozepři, je pro ně zřejmě vsázce rovnou celý vztah. Raději dělat jakoby nic, než zůstat sám. Raději nic neříkat, než říct něco, co vlastně ani tak nebylo myšleno.

Potlačování, zamlčování, zametání pod koberec… Jak to někoho vůbec napadne?

Každé miminko pláče, když se mu něco nelíbí. Vehementně se hlásí osvé potřeby. Časem pak začíná více avíce rozlišovat avznášet více avíce požadavků (ovšechny mé potřeby se starají rodiče, to ještě nemusím dělat samo). Postupně je rostoucí dítě konfrontováno skrutou realitou: Rodiče se omé potřeby vždy nepostarají. Mám stále více přání amusím se stále většího počtu znich vzdávat.

Dítě si tak během svého vývoje zkouší strategie, které lidi zjeho okolí přimějí plnit jeho přání. Anyní už jen záleží natom, jak budou tito lidé (jsou to zpravidla avprvní řadě rodiče) sprojevy přání dítěte nakládat.

Rodiče, kteří svým dětem dávají najevo, že jejich přímo vyjádřená přání neberou příliš vážně, nebo kteří jim odepřou svoji náklonnost, když se potomci odváží projevit vlastní vůli, jim předají jednoznačnou zkušenost: „Není dobré chtít něco jiného než moji rodiče, pravděpodobně to ani není tak důležité. Proto je lepší držet pusu, jinak mě nebudou mít rádi. Ajá chci být hodné dítě.“

Tuto zkušenost podporuje napodobování identifikačních postav stejného pohlaví, které takové zažité způsoby jednání předvádějí. Typickým případem je otec jako živitel avíkendový paša, matka jako starostlivá opora rodiny, která relativně nenáročně, uspokojivě apokud možno nekonfliktně utváří rodinný život avíceméně bezděčně tak představuje genderovou roli ipro svoji dceru. Vehementní dožadování se dětí opozornost ji zatěžuje, atedy přání spíše potlačuje. Bouřlivé rodinné rozepře, pokud knim vůbec dochází, vzplanou snadno aprobíhají hrozivě. Nikdy nekončí konstruktivně.

Není nijak překvapivé, že lidé stakovou nebo podobnou minulostí následně přenášejí tento model, jak se vyhnout konfliktům, dosvých partnerských vztahů ivdospělosti. Aproč by ne? Vždyť neznají nic lepšího ahádky vedou knepříjemné disharmonii apravděpodobně ikrozchodu. Ato by bylo nejspíš to nejhorší, co by se jim mohlo stát: Partner/partnerka by je opustil/a, protože poněm/po ní příliš vyžadovali. Akdo ví, jestli by někdy ještě našli někoho, kdo by snimi zůstal přes všechny jejich nejistoty adomnělé nedostatky…

Nepochybně existuje velké množství mužů ažen, kteří si někdy vůbec neuvědomí, co si vlastně přejí nebo co je znepokojuje, co je obvykle rozzuří či rozesmutní. Ti potom nanenaplněné potřeby reagují neuroticky nebo se unich projevují psychosomatické symptomy. Ti, kteří jasně cítí, co odsvého partnera očekávají aco ne, ale pouze si to netroufají přímo vyslovit, mají stále otevřená zadní vrátka.

Náhradní strategie 1: Nepřímé projevení přání

Když dáme jasně najevo, co si přejeme apočem toužíme– nazákladě odpovídajících zkušeností –, je stím pravděpodobně vždy spojené riziko ztráty lásky. Občas si tuto „slabinu“ matně nebo ijasně uvědomíme. Zvlášť když ostatní lidé „to“ vašemu partnerovi sdělí adokonce tím ještě zabodují. „Bože můj, proč jsem taky nemohl otevřít pusu dřív…“– mohlo by vás potom napadnout.

Časem mají tyto slabiny tendenci změnit se vsilné stránky. Nemůžete se přece posvětě neustále potloukat snenaplněnými přáními, atak se pokoušíte ze svého obvyklého chování vytěžit iněco pozitivního: „Vždyť já jsem přece skromný člověk, vždy ochotný pomoci, který prostě nemyslí pořád jen nasebe.“ Nebo: „Však on jednou můj partner ocení, že ho neustále neobtěžuji svými přáními.“

Člověk si tak vytvoří náhradní strategie, jak najít kompromis mezi vnitřním odporem projevovat přímo svá přání apotřebou, aby alespoň občas byla splněna. Některé dostanou časem přímo bizarní podobu. Například se někdo snaží partnerovi maximálně nepřímo něco naznačit. Aněkdy je jen otázkou náhody, zda on to zaregistruje anavíc si to správně vyloží. Malý příklad– scéna vrestauraci:

„To je tak hezké, že pořád ještě existují prodavači růží, dokážou ztoho vůbec vyžít?“

„Pochybuji. Možná kdyby nějak rozšířili svoji nabídku, například prodávali ještě žvýkačky.“

„Žvýkačky jsou kničemu. Vždyť ty jenom lepí.“

„To přece není vůbec pravda…“

Pokud tady někdo toužil dostat růže, tak se to vuvedeném malém příkladu vůbec nepodařilo. Vnejlepším případě zachytí partner jen informační obsah výpovědi (zda prodavači růží dostatečně vydělávají). Jiná možnost je, že se pravděpodobně snaží skrýt chuť dát si zrovna cigaretu. Tohoto přání si druhá strana samozřejmě nesmí všimnout, takže žádné růže.

Další pokus:

„Vidíš támhle vpředu toho prodavače růží?“

„Ano, co je sním?“

„Tady vrestauraci sedí snad stovka lidí aještě nikdo si odněj nic nekoupil. Kavalíři už holt neexistují.“

„To je fakt, nás opravdových džentlmenů je čím dál méně.“ (Přitom vstane akoupí rovnou pět růží.)

Měla štěstí. Nachytala ho nato, že se sám považuje zagalantního muže, aniž by ho zahnala doúzkých. Heslo „kavalíři už neexistují“ pro něj vdanou chvíli představovalo nepřehlédnutelný signál. Naněkoho jiného by to nutně fungovat nemuselo. Možná by se žena mohla dočkat inásledující odpovědi:

„Ti muži prostě vědí, co se patří. Nebudou přece dámě naveřejnosti kupovat nějaké laciné růže. Tím by ji jen ztrapnili.“

Krátce řečeno: Soblibou volíme nepřímý způsob vyjadřování, tiché nebo také zcela skryté znamení, přestože se kýžený výsledek dostaví jen zřídka. Nadneseně řečeno se toto počínání podobá sázení doloterie, kdy hráč tu atam uhodne nějaké číslo, čímž se utvrdí vtom, že má hrát dál.

Jaké existují alternativy toho, jak projevit nějaké přání?

Co by tedy měla udělat, aby se vyhnula konfliktu mezi vlastní hrdostí anutností svá přání partnerovi nějak prozradit?

Náhradní strategie 2: Spolknout nepříjemné pocity místo vyjádřit je

„Vždyť je to jenom výfuk. To nějak opravím.“

Jak jeho chování zapůsobilo naJanu?

Jaké to má dlouhodobější následky?

1.1.2 Výčitky místo vysvětlení nebo vina místo sdělení pocitu

„Nápodobně, miláčku.“

Jak tyto výčitky vypadají?

Čím se vyznačují takové destruktivní střety?

1.1.3 Usmíření bez vysvětlení aneb „Smažme to“

Co všechno je tedy možné?

Odbočení odtématu ajeho změna

Vyčkávání, zametání věcí pod koberec

Bagatelizace

Uraženost

Uplácení

Dramatizování

Ustoupit astáhnout se

Zapojení třetí strany

Imponování

Podvolení

Racionalizace

Ustupování

1.2 První důsledek: Vedle sebe místo spolu aneb Ochranná ulita funkční distance

1.3 Druhý důsledek: Proti sobě místo jeden pro druhého aneb „Já ti ukážu!“

1.4 Význam neverbálních signálů