Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

PhDr. Radka Bužgová, Ph.D.

PALIATIVNÍ PÉČE VE ZDRAVOTNICKÝCH ZAŘÍZENÍCH
potřeby, hodnocení, kvalita života

Recenzenti:
prof. Mgr. Katarína Žiaková, PhD.,
MUDr. Ondřej Sláma, Ph.D.

Vydání odborné knihy schválila Vědecká redakce nakladatelství Grada Publishing, a.s.

© Grada Publishing, a. s., 2015
Cover Photo © fotobanka allphoto, 2015

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, Praha 7
jako svou 5812. publikaci
Odpovědná redaktorka Mgr. Ivana Podmolíková
Sazba a zlom Karel Mikula
Formát ePub Štěpán Böhm

Počet stran 168
1. vydání, Praha 2015
Vytiskla Tiskárna Protisk, s.r.o., České Budějovice

Zpracováno v rámci projektu NT 13417-4/2012 IGA MZ ČR: Identifikace potřeb pacientů a rodinných příslušníků v paliativní péči v souvislosti s kvalitou života

Názvy produktů, firem apod. použité v knize mohou být ochrannými známkami nebo registrovanými ochrannými známkami příslušných vlastníků.

Postupy a příklady v této knize, rovněž tak informace o lécích, jejich formách, dávkování a aplikaci jsou sestaveny s nejlepším vědomím autorů. Z jejich praktického uplatnění však pro autory ani pro nakladatelství nevyplývají žádné právní důsledky.

ISBN 978-80-247-9038-1 (ePub)
ISBN 978-80-247- 9037-4 (pdf)
ISBN 978-80-247-5402-4 (print)

Předmluva

V květnu 2014 se v Ženevě uskutečnilo 67. valné shromáždění Světové zdravotnické organizace (WHO). Na této každoroční akci se kromě jiného určuje další směřování práce WHO a stanovují priority pro světové zdravotnictví. Na agendě shromáždění byla jako jeden z hlavních bodů rezoluce o paliativní péči, ve které výkonná rada WHO naléhavě doporučuje členským zemím, aby implementovaly paliativní péči do svých systémů zdravotnictví. Rezoluce byla podpořena vystoupením delegátů z několika desítek zemí a 23. května jednomyslně přijata celým shromážděním.

Zájemci o paliativní péči v České republice teď s napětím očekávají, jestli tato rezoluce bude mít nějaký dopad na tvorbu zdravotní politiky v naší zemi. Přitom není prvním dokumentem, který pojednává o významu paliativní péče. Od roku 2003 máme k dispozici Doporučení ministrů zdravotnictví Evropské unie, které se obsahově téměř překrývá se zmíněnou rezolucí WHO. V roce 2013 se na světovém kongresu paliativní péče v Praze podepsala za účasti mnoha významných osobností Pražská charta, která upozorňuje na přístup k paliativní péči a léčbě bolesti jako jednomu ze základních lidských práv. Charta byla před objektivy celého světa předána do rukou českého ministra zdravotnictví. V době, kdy píšu tyto řádky, probíhá v České republice intenzivní vyjednávání mezi Českou společností paliativní medicíny, zástupci hospiců, ministerstvem zdravotnictví a Všeobecnou zdravotní pojišťovnou (VZP). Snaží se najít shodu na tom, jak zavést domácí paliativní péči do systému úhrady z veřejného pojištění, aby mobilní hospice nemusely být odkázány na dary a granty, jako je tomu doposud. Na tradiční podzimní československé konferenci paliativní péče se poprvé za řadu let setkali zástupci obou společností, které pod sebou shromažďují poskytovatele paliativní péče a specialisty v tomto oboru – Asociace poskytovatelů hospicové a paliativní péče a Česká společnost paliativní medicíny ČLS JEP. Vedle mnoha malých dárců, kteří sponzorují lokální hospice, se objevují i velké nadace, jež začínají významným způsobem podporovat systematické rozvíjení paliativní péče. Můžeme tedy říct, že téma důstojného umírání a podpory pacientů se závažnou nemocí je dnes na dosavadním vrcholu celospolečenské pozornosti.

Kniha, kterou držíte v ruce, tedy přichází ve správnou dobu. Neveze se ovšem pouze na vlně aktuální popularity tohoto tématu, ale přináší významné rozšíření perspektivy, kterou je paliativní péče v České republice nazírána. Z historického pohledu se paliativní péče v naší zemi vyvíjela podle britského modelu, tedy přes budování lůžkových hospiců, které jsou zřizovány občanskými sdruženími nebo charitativními organizacemi. Dnes můžeme s jistotou říct, že tato fáze a nelehká práce českých paliativních průkopníků přinesly své ovoce. Máme síť fungujících zařízení, která pokrývají většinu regionů České republiky a kvalitou péče odpovídají západním standardům. Navíc se stále otevírají další podobná zařízení, která se mohou učit ze zkušeností již fungujících hospiců. Pokud bude tento trend pokračovat, brzy naplníme doporučovanou kvótu pro kapacitu lůžkové paliativní péče. Dynamický vývoj domácí hospicové péče v posledních letech vyústil v již zmiňované vyjednávání s ministerstvem a VZP. Oblast, které se věnuje tato kniha, tedy paliativní péče v nemocničním prostředí, představuje pomyslnou třetí nohu, bez které se jako pacienti nebudeme moci o celý systém opřít. Mohli bychom dokonce tvrdit, že se jedná o oblast zcela klíčovou, jelikož většina lidí, navzdory převládajícímu přání veřejnosti umírat doma, prožívá poslední týdny, dny a hodiny svého života v nemocnicích a léčebnách dlouhodobé péče. Přesto zůstává paliativní péče ve většině nemocnic na naprostém okraji zájmu.

Publikace přináší originální data o prožívání pacientů a jejich rodinných příslušníků, která si zasluhují pečlivou pozornost jak ze strany zdravotnického personálu, tak z pohledu tvůrců zdravotní politiky a manažerů zdravotnických zařízení. Upozorňuje totiž na důležitý fakt, že kvalita péče není ovlivněna pouze tím, jak se daří kontrolovat rozvoj nemoci. Výpovědi respondentů v této studii jasně dokládají význam komunikace, multidisciplinárního přístupu, kontaktu s rodinou pacienta nebo toho, jak nemocniční prostředí může ovlivňovat kvalitu života hospitalizovaných. Z definice WHO víme, že zdraví není jen nepřítomnost nemoci, ale stav celkové tělesné a duševní pohody. Pokud mají nemocnice a zdravotnická zařízení přispívat ke zdraví svých pacientů, paliativní péče se zdá být nezastupitelnou a nutnou součástí poskytovaných služeb. Věřím, že tato publikace a její závěry přispějí k tomu, aby se tak opravdu stalo a paliativní péče v našem zdravotnictví byla již brzy pro všechny srozumitelným a s důvěrou využívaným přístupem.

New York, 25. 11. 2014

PhDr. Martin Loučka, Ph.D.

Úvod

Předkládaná monografie přináší pohled na možnosti zavádění principů paliativní péče ve zdravotnických zařízeních, a to zejména prováděním individualizované péče o pacienty v závěru života respektující jejich preference, hodnoty a potřeby. Měla by přispět k doplnění poznatků jiných publikací zabývajících se problematikou paliativní péče nebo paliativní medicíny, které byly vydány v posledních letech. Obsahuje vybrané poznatky z paliativní péče, které jsou výstupem výzkumného projektu IGA MZ ČR (reg. č. NT 13417–4/2012) s názvem Identifikace potřeb pacientů a rodinných příslušníků v paliativní péči v souvislosti s kvalitou života.1

Paliativní péče je velmi aktuální, protože péče a podpora lidí s pokročilou život ohrožující nemocí se stává důležitým tématem veřejného zdravotnictví s nutným zajištěním zdravotně sociální péče (Stjernswärd et al., 2007). Světová zdravotnická organizace (WHO) považuje rozvoj kvalitní paliativní péče za jednu ze svých priorit již od začátku 90. let 20. století (WHO, 1990). V roce 1999 bylo na Parlamentním shromáždění Rady Evropy v dokumentu Charta práv umírajících kodifikováno právo pacienta na komplexní paliativní péči. Podle Koncepce paliativní péče v České republice (ČR) patří rozvoj paliativní péče také mezi priority českého zdravotnictví (Sláma, Špinka, 2004). Autoři dokumentu Strategie rozvoje paliativní péče v České republice na období 2011–2015 však upozorňují, že kvalitní paliativní péče je sice v ČR dostupná, ale pouze omezenému počtu občanů, a to zejména onkologicky nemocným. V souvislosti se stárnutím populace je však nutné zajistit také rozvoj paliativní péče u onemocnění neonkologického charakteru, jako je demence, srdeční selhání, chronická obstrukční plicní nemoc aj.

Myšlenka paliativní péče se v ČR rozvíjí až po roce 1989, a to zejména formou lůžkové hospicové péče. Nepochybně důležitý je v posledních několika letech rozvoj mobilních hospiců, které poskytují multidisciplinární péči pacientovi i jeho rodině přímo v domácím prostředí. Přesto musíme připomenout, že v ČR, podobně jako v ostatních evropských zemích, je nejčastějším místem úmrtí nemocnice (58 %), léčebný ústav (9 %) a sociální zařízení (6 %). Uvedená čísla neodpovídají preferenci obyvatel umírat v domácím prostředí, na kterou upozorňuje výzkum z roku 2004 provedený organizací STEM/MARK (Kalvach a kol., 2004). Většina pacientů bývá v závěru života odesílána k hospitalizaci do nemocnic akutní péče, často z důvodu nedostatečné podpory a pomoci pacientovi a jeho blízkým ze strany zdravotního systému (Sláma a kol., 2013). Podpora umírajícím a jejich rodinám, které chtějí a mohou pečovat v domácím prostředí, je prioritní. Přes rozvoj domácí i lůžkové hospicové péče je však nutné zavádět principy paliativní péče také v nemocnici. Rozvoj paliativní péče ve zdravotnických zařízeních má své opodstatněné místo, protože potřeba zlepšení péče o umírající pacienty v nemocnici je nezpochybnitelná. Multidisciplinární tým v hospicové péči je zpravidla připraven pomoci řešit pacientovy potřeby a problémy. V mnoha nemocnicích však specializovaný multidisciplinární tým chybí. Problémem při implementaci principů paliativní péče v nemocnici může být také nedostatek pracovníků, případně jejich nedostatečné vzdělání v oblasti holistické péče o umírající pacienty (Weissman et al., 2011).

Jedním z kroků zavádění principů paliativní péče v nemocnici je identifikace pacientů potřebujících paliativní péči a péče o bio-psycho-sociální a spirituální potřeby. Hodnocení potřeb je důležitou prioritou paliativní péče plynoucí z její definice (Sepúlveda et al., 2002) zejména proto, že nedostatečná saturace potřeb výrazně snižuje kvalitu života umírajícího pacienta. Poskytování citlivé péče respektující potřeby pacientů chápaných v holistickém pojetí je jednou z důležitých etických norem v péči o umírající pacienty.2

Také Hebert (2007) uvádí jako první krok v rozvoji paliativních programů v nemocnici provádění hodnocení potřeb. Rozpoznání preferencí, přání a individuálních potřeb pacientů a jejich rodinných příslušníků je základem pro poskytování individualizované péče. Hodnocení potřeb umožňuje rozpoznat oblasti, které pacient a jeho rodina považují za důležité a současně v nich potřebují pomoc a podporu (Waller et al., 2010).

Většina publikací, které se věnují standardizaci měřicích nástrojů pro hodnocení potřeb pacientů, pochází z USA, Velké Británie, Kanady, Itálie, Holandska a Austrálie. Prezentované nástroje jsou mnohorozměrné, s různým pojetím výčtu potřeb s ohledem na kulturní kontext. V ČR chyběl vhodný nástroj pro identifikaci potřeb pacientů v paliativní péči, který by byl využit také jako nástroj pro hodnocení kvality péče. Dostupné jsou pouze dotazníky k hodnocení kvality života onkologicky nemocných v české verzi, např. dotazník EORTC QLQ-30.

Z tohoto důvodu byl vytvořen v rámci našeho projektu IGA MZ ČR dotazník pro hodnocení potřeb pacientů v paliativní péči vhodný pro české sociokulturní prostředí (Bužgová, Zeleníková, 2012), který by mohl pomoci rozvinout komunikaci mezi pacientem a ošetřujícím personálem. Cílem projektu bylo dále zjistit preferenci potřeb a spokojenost s jejich saturací u pacientů v konečném stadiu chronické nemoci při hospitalizaci a jejich rodinných příslušníků. Zjišťovali jsme také subjektivní hodnocení kvality života pacientů a rodinných příslušníků a souvislost mezi kvalitou života a nenaplněnými potřebami.

Výzkum byl koncipován jako kombinovaný. Kvalitativní výzkum byl proveden formou sedmi ohniskových skupin složených z odborníků v oblasti péče o umírající pacienty, rodinných příslušníků a samotných pacientů. Kvantitativní výzkum byl proveden pomocí dotazníkového šetření na onkologické klinice, interním oddělení a v léčebně dlouhodobě nemocných. Výzkumný soubor tvořilo 349 pacientů v konečném stadiu chronické nemoci, kterým by mohla být poskytována obecná nebo specializovaná paliativní péče v rámci zdravotnického zařízení.

V knize je dodržen přechod od teorie k empirii a zpět. Bylo snahou propojit teoretické poznatky s výzkumným zjištěním. V jednotlivých kapitolách jsou zakomponovány výsledky kvalitativního i kvantitativního výzkumu. Výsledky kvalitativního výzkumu jsou prezentovány konkrétními výroky participantů a označeny číslem ohniskové skupiny.

Kniha je strukturována do pěti hlavních kapitol. V první kapitole jsou shrnuty poznatky o možnostech a úskalích při poskytování paliativní péče ve zdravotnických zařízeních. Vzhledem k cílům projektu a důležitosti saturace potřeb v paliativní péči s důrazem na kvalitu života se další kapitoly věnují těmto tématům. Ve druhé a třetí kapitole jsou popsány potřeby pacientů v závěru života jak z pohledu teoretických poznatků, tak výsledků výzkumných zjištění. Cílem těchto dvou kapitol je přiblížit čtenáři holistické pojetí potřeb, které může být využito při poskytování obecné paliativní péče v nemocnici. Čtvrtá kapitola je věnována problematice kvality života pacientů, která je zpravidla považována za jeden z indikátorů kvality poskytované péče. Neoddělitelnou součástí paliativní péče v nemocnici je také podpora rodinných příslušníků. Z tohoto důvodu se poslední kapitola věnuje této problematice. V kapitole jsou uvedeny nejčastější potřeby rodinných příslušníků hospitalizovaných pacientů a také pohled na kvalitu jejich života.

Z důvodu zaměření výzkumu se tato kniha zabývá zejména problematikou paliativní péče ve zdravotnických zařízeních nehospicového typu. Specifickým tématem poskytování paliativní péče v nemocnici je také problematika smrti a umírání na jednotkách intenzivní péče. Toto téma však není předmětem publikace.

Na závěr si dovolím poděkovat všem kolegům, kteří se podíleli na realizaci výzkumného projektu, a všem participujícím zdravotníkům, pacientům a rodinným příslušníkům, kteří poskytli cenné informace a své zkušenosti, bez nichž by tato kniha nemohla vzniknout.

Radka Bužgová

1 Výzkumný tým se skládal z těchto členů: PhDr. Lucie Sikorová, Ph.D.; PhDr. Radka Kozáková, Ph.D.; PhDr. Naděžda Špatenková, Ph.D.; doc. PhDr. Darja Jarošová, Ph.D., z Lékařské fakulty Ostravské univerzity a doc. MUDr. David Feltl, Ph.D.; MUDr. Milan Stolička, Ph.D., a Mgr. Erika Hajnová-Fukasová z Fakultní nemocnice Ostrava.

2 Strategie rozvoje paliativní péče v České republice na období 2011–2015

 1 

Koncepce paliativní péče

Vtéto kapitole se zaměříme na vývoj paliativní péče vČeské republice (ČR) avzahraničí ajejí vymezení. Cílem není popsat podrobný historický vývoj, ale pouze nastínit některé důležité aspekty, včetně vybraných statistických údajů. Důraz je kladen zejména na problematiku paliativní péče vezdravotnických zařízeních azkušenosti ze zahraničí. Popsány jsou modely specializované paliativní péče vnemocnici, možnosti obecné paliativní péče, bariéry při jejím poskytování aproblematika identifikace vhodných pacientů během hospitalizace.

1.1Základní vymezení

Paliativní péče se řadí mezi „mladé“ obory spoměrně krátkou historií. Jako součást systému zdravotní asociální péče se začala vyvíjet vedruhé polovině 20. století vsouvislosti sepidemiologickým zlomem vdominantních příčinách úmrtí od smrtelných infekčních onemocnění srychlou progresí kdéletrvajícím chronickým aživot ohrožujícím nemocem. Odchod ze života se stal pro mnoho lidí zdlouhavým procesem, zejména vdobě, kdy nemoc již není ovlivnitelná kauzální léčbou apacienta významně limituje (Clark, 2007). Vtéto době se vytváří nová sociální kategorie lidí označovaných za „umírající“. Vsouvislosti sdalšími společenskými změnami se umírání přesouvá zdomácího prostředí do institucí, ato do chorobinců, později do zdravotnických zařízení (špitálů, nemocnic). Pozitivní inegativní stránky domácího iinstitucionálního modelu umírání popisuje vesvé knize Haškovcová (2007).

Umírajícím, jako zvláštní skupině nemocných, nebyla dlouhou dobu věnována zhlediska odborného ošetřovatelství velká pozornost. Snahou bylo zajistit jim co nejvíce soukromí aochránit ostatní, ato prostřednictvím tzv. bílých zástěn– plent. Umírání bylo doprovázeno chladnou profesionální péčí (Haškovcová, 2007). Vmedicíně byla smrt přehlížena apokládána zpravidla za selhání medicínské praxe. Jako reakce na „přehlížení“ smrtelně nemocných začaly vznikat na počátku 60. let 20. století vevyspělých státech iniciativy kezlepšení péče oumírající. Jedna zprvních myšlenek chápání péče oumírající byl již koncept „totální bolesti“ od Cicely Saundersonové, iniciátorky hospicového hnutí (Saunders, 1964). Koncept totální bolesti překračuje fyzické pojetí bolesti azahrnuje také sociální, emoční aduchovní aspekty utrpení. Vtéto době se začínají formulovat další myšlenky hospicové péče definované pomocí dosud neobvyklých pojmů zdůrazňujících „kvalitu života“, „zvládání bolesti asymptomů“ a„psychosociální péči“.

První moderní paliativní zařízení, jehož založení lze spojit se začátkem moderní paliativní péče, byl Hospic sv. Kryštofa (St. Christopher´sHospice) vAnglii vroce 1967. Během krátkého časového období došlo kvýznamnému rozvoji paliativní ahospicové péče avzniku mnoha specializovaných zařízení. Vsoučasné době je evidováno vevíce než 100 zemích světa přes 9500 zařízení paliativní péče. Vněkolika zemích získává paliativní medicína uznání jako specializovaný obor.

1.1.1Definice paliativní péče

Během vývoje paliativní péče došlo kezměnám vevymezení tohoto pojmu. Ani vsoučasné době však neexistuje jednotný pohled odborníků na vymezení paliativní péče, zejména votázkách komu, kdy ajakým způsobem má být paliativní péče poskytována.

Adjektivum „paliativní“ je odvozeno zlatinského slova pallium, které znamená rouška nebo plášť. Anglické slovo palliate znamená mírnit, tišit. Tato etymologie naznačuje, co je úkolem paliativní péče: „zakrýt“ hojivou rouškou účinky nevyléčitelné nemoci či poskytnout plášť těm, kteří byli ponecháni na mrazu, protože jim kurativní léčba nemůže pomoci (Doporučení Rec 24, 2003).

Vroce 1990 vymezila Světová zdravotnická organizace (WHO) paliativní péči jako „aktivní komplexní péči opacienty, jejichž nemoc nereaguje na kurativní léčbu. Nejdůležitější je léčba bolesti adalších symptomů, stejně jako řešení psychologických, sociálních aduchovních problémů nemocných. Cílem paliativní péče je dosažení co nejlepší kvality života nemocných ajejich rodin“. Tato definice byla přínosná vtom, že je orientovaná na pacienta, zdůrazňuje mnohovrstevnou podstatu lidského bytí aza nejvyšší cíl označuje kvalitu života (Doporučení Rec 24, 2003; Vorlíček, Adam, 2004). Definice zdůrazňuje charakter onemocnění, které je pokročilé, současnými medicínskými prostředky nevyléčitelné, strvalou progresí aomezuje životní prognózu nemocného (Topinková, 2004).

Vroce 2002 vznikla novější definice WHO, která klade větší důraz na předcházení utrpení. Paliativní péče je podle ní přístup zlepšující kvalitu života pacientů ajejich rodin, kteří čelí problémům spojeným sživot ohrožující nemocí, ato prostřednictvím předcházení azmírňování utrpení pomocí včasného zjištění, vyhodnocení ařešení bolesti adalších fyzických, psychosociálních aduchovních potíží (Sepúlveda et al., 2002).

Dřívější definice vymezila jako pacienty paliativní péče ty, kteří již nereagují na kurativní péči, tedy pacienty vposledním stupni péče. Novější definice je již chápána vširším pojetí amůže být aplikována ivbrzké fázi nemoci (Sepúlveda et al., 2002). Ztéto definice vychází také dokument Strategie rozvoje paliativní péče vČeské republice na období 2011–2015.

Někteří autoři (Pastrana et al., 2008) analyzovali definice paliativní péče vodborné literatuře. Nalezli 37 definic vanglickém jazyce a26definic vněmeckém jazyce. Přestože se definice lišily, shodovaly se zpravidla vhlavním cíli, ato mírnění aprevenci utrpení azvyšování kvality života pacientů arodinných příslušníků, což je veshodě sdefinicemi WHO. Vsouvislosti se zmírňováním utrpení se objevují další charakteristické pojmy jako „podpora aocenění“, průběžná informovanost“, „posilování naděje“, „poskytování útěchy“, „poskytování empatie“ a„být přítomen“ (Seymour, 2007). Paliativní péče by měla být více orientována na zlepšení kvality života než na agresivní léčbu život limitující nemoci (McGrath et al., 2013).

Kvalitní paliativní péče by měla splnit šestnásledujících cílů (Meier et al., 2010):

■Orientovaná na pacienta (založená na pacientových přáních acílech)

■Prospěšná (pravděpodobně pomůže pacientovi)

■Bezpečná (neškodí pacientovi, nesouvisí surychlením smrti)

■Včasná (zahájena vevhodný čas, ne příliš brzo ani příliš pozdě)

■Spolehlivá (byly použity všechny možnosti, které mohou přinést prospěch)

■Efektivní (neplýtvá prostředky, zdroji ani časem)

V90. letech 20. století se začíná zájem obracet zejména na hodnocení efektivnosti akvality poskytování paliativní péče. Cíle paliativní péče byly redefinovány vpojem „výsledky péče“. Americká organizace NHO (The National Hospice Organization) definovala výsledky péče jako výsledek nějaké intervence nebo přirozený vývoj nemoci zahrnující změny vefyzické, psychologické, sociální nebo duchovní pohodě (well-being). Tři konečné výsledky paliativní péče jsou potom zachování autonomie umírajícího, bezpečné aklidné umírání aefektivní truchlení rodinných příslušníků (Raudonis, 2001).

Vonkologii se kromě paliativní péče hovoří také opodpůrné péči, jejímž cílem je optimalizovat pacientův komfort, jeho fungování aposkytnout mu sociální podporu vevšech fázích jeho nemoci. Podpůrná péče opacienty snádorovým onemocněním je multidimenzionální azahrnuje fyzickou apsychologickou péči apodporu, dostatečnou informovanost, sociální podporu,případně konzultaci osexuálních potřebách. Paliativní péče je poslední fází podpůrné péče (Liao et al., 2012).

Vodborných článcích, zejména zahraničních, je často zmiňován pojem péče opacienta vzávěru života (end of life care). Tento pojem může být používán jako synonymum paliativní péče, kdy se koncem života rozumí období jednoho aždvou let, kdy se pacient ajeho rodina dozvídají ojeho život ohrožující nemoci. Tento pojem není používán jednotně, mnohdy je vymezen jako komplexní péče opacienta vposledních několika hodinách nebo dnech či sprognózou úmrtí do šesti měsíců (Izumi et al., 2012).

Specifickou oblastí se stává geriatrická paliativní péče. Topinková (2004) uvádí cíle geriatrické paliativní péče, ato zajištění léčby kauzální, symptomatické apodpůrné. Většina intervencí je zaměřena na blízkou budoucnost, prevenci nepříjemných, bolestivých či jinak zatěžujících symptomů apotíží. Cestu kezlepšení geriatrické paliativní péče vidí Topinková (2004) vzavádění komplexního přístupu kléčbě, který zahrnuje tělesnou, psychickou, sociální ispirituální oblast, dále pak zlepšení vlastního procesu péče anaplňování etických principů při péči.

Kalvach (2009) upozorňuje, že paliativní péče vgeriatrii je jen jednou zforem podpory anesmí se stát dominantou přístupu vdlouhodobé péči okřehké azávislé seniory. Paliativní péče vgeriatrii nesmí být chápána zúženě pouze jako odstoupení od léčby, ale vcelém svém holistickém pojetí. Důraz by měl být kladen také na animační přístup, tedy zkvalitnění aoživení života apodporu důstojnosti aindividuálního životního konceptu srespektem kosobnostním prioritám asociálním rolím seniora.

1.1.2Dělení paliativní péče

Podle komplexnosti péče se paliativní péče dělí na obecnou aspecializovanou. Obecná paliativní péče je dobrá klinická praxe vsituaci pokročilého onemocnění, která je poskytována zdravotníky vrámci jejich jednotlivých odborností. Zahrnuje rozpoznání, sledování aovlivňování toho, co je významné pro kvalitu pacientova života. Je to základní léčba symptomů, respekt kpacientově autonomii aefektivní komunikace. Tu by měli umět poskytnout všichni zdravotníci sohledem na specifika své odbornosti. Specializovaná paliativní péče je potom aktivní odborná interdisciplinární péče poskytovaná týmem odborníků, kteří jsou votázkách paliativní péče odborně vzděláni. Specializovaná paliativní péče slouží kzajištění péče utěch nemocných, kde intenzita adynamika obtíží převyšuje možnosti obecné paliativní péče. Mezi organizační formy specializované paliativní péče patří mobilní paliativní péče, lůžkové zařízení hospicového typu, ambulance paliativní medicíny, oddělení paliativní péče vrámci jiných lůžkových zdravotnických zařízení, konziliární týmy paliativní péče vrámci zdravotnických zařízení, denní stacionáře paliativní péče azvláštní zařízení specializované paliativní péče, např. poradny (Sláma akol., 2011).

Podle odhadů potřebuje vČR paliativní péči 60–70000 chronických pacientů vpokročilých akonečných stadiích nevyléčitelných nemocí. Základní onemocnění těchto pacientů již není významně ovlivnitelné kauzální léčbou, nemoc pacienta značně funkčně limituje apůsobí mu řadu nepříjemných obtíží (Sláma akol., 2013a).

VČR je specializovaná paliativní péče vymezena vzákoně č.372/2011 Sb., ozdravotních službách apodmínkách jejich poskytování (dále jen zákon ozdravotních službách), jako samostatný druh zdravotní péče, jehož účelem je „zmírnění utrpení azachování kvality života pacienta, který trpí nevyléčitelnou nemocí“ (§ 5Druhy zdravotní péče). Nejčastější formou jsou mobilní alůžkové hospice.

1.1.3Zahájení paliativní péče

Vodborných kruzích se vedou diskuze, kdy je vhodné paliativní péči zahájit. Milligan et al. (2012) upozorňují na to, že paliativní péče může být poskytována lidem srůznou kondicí avrůzných prostředích, ato proto, že principy paliativní péče je možné aplikovat dříve, ato ivpřípadě nemoci, kdy je indikovaná léčba prodlužující život. Podobného názoru je iKabelka (2008), který doporučuje využít paliativní péči se svým celostním přístupem již před nástupem terminální fáze.

Také Meierová (2006) popisuje rozšíření hospicového přístupu péče oumírající vUSA během rozvoje paliativní péče. Paliativní péče může být poskytována současně spřiměřenou kurativní aživot prodlužující léčbou. Lékař, specialista na paliativní medicínu, může provádět hodnocení aléčbu bolesti ajiných zatěžujících symptomů, využívat komunikační dovednosti při komunikaci spacienty, rodinou akolegy. Dále podporovat vrozhodování odalší léčbě, stanovovat cíle léčby srespektem kpacientovým přáním acílům, zajišťovat koordinaci akontinuitu praktické pomoci pacientům ajejich rodinám během poskytování zdravotní péče vrůzných fázích nemoci. Paliativní péče tedy zahrnuje obojí– celkový přístup kezdravotní péči aspecializovanou oblast služeb paliativní péče.

Důvodem pro rozvíjení paliativní péče nejen upacientů vterminálním stadiu nemoci je zejména demografické stárnutí populace, prodlužování střední délky života azvyšující se počet lidí schronickým neonkologickým onemocněním sméně jasným průběhem nemoci (Meier, 2006). Existuje velká část pacientů, kteří přímo neumírají, ale čelí život ohrožující nemoci apotřebují kvalitní léčbu symptomů, vhodnou komunikaci podporující ausnadňující rozhodování odalší léčbě apéči adopomoc při koordinaci zajištění péče vrůzných prostředích.

1.2Paliativní péče vČeské republice

VČR se začala paliativní péče jako specifický model péče onevyléčitelně nemocné rozvíjet až po roce 1989, čímž mírně zaostává za vývojem vevyspělých zemích. Prvním pokusem ozřízení lůžkového oddělení paliativní péče vrámci nemocnice bylo vroce 1992 otevření oddělení paliativní péče vnemocnici vBabicích nad Svitavou. Nicméně od počátku se specializovaná paliativní péče vČR rozvíjí především jako lůžková hospicová péče, zejména pro pacienty sonkologickým onemocněním. Na rozvoji hospicového hnutí se podílela lékařka Marie Svatošová, která vroce 1993 založila občanské sdružení pro podporu domácí péče ahospicového hnutí snázvem Ecce homo (Ejhle člověk). Prvním úspěchem sdružení bylo vybudování prvního samostatného lůžkového hospice Anežky České vČerveném Kostelci vroce 1995. Vsoučasné době existuje již 16 lůžkových hospiců avznik dalších se připravuje (Sláma akol., 2013a).

Jednou zprvních autorek zabývajících se tématem umírání asmrti po roce 1989 byla prof.Helena Haškovcová, která vesvých článcích iknihách upozorňovala na problematiku thanatologie, důstojného umírání adůstojné péče oumírající. Významná je také jedna zprvních monografií – kniha prof. Jiřího VorlíčkaPaliativní medicína (1998, 2004).

Vposledních letech začaly vznikat kromě lůžkových hospiců také domácí hospicové jednotky aambulance onkologické paliativní péče (Masarykův onkologický ústav Brno, Fakultní nemocnice Hradec Králové). Někteří odborníci začínají poukazovat na nutnost rozvoje paliativní péče vgeriatrii (Topinková, 2004) aneonkologické paliativní péče (Kabelka, 2008).

1.2.1Paliativní péče včíslech

1.3Paliativní péče vnemocnici

1.3.1Důvody pro zavedení specializované paliativní péče donemocnic

1.3.2Modely specializované paliativní péče vnemocnici

Nemocniční podpůrný tým paliativní péče

Specializovaná ambulance paliativní péče

Specializované oddělení paliativní péče

Jednotka akutní paliativní péče

1.3.3Obecná paliativní péče vnemocnici

1.3.4Bariéry vposkytování paliativní péče vnemocnici

1.3.5Zavádění programů paliativní péče vnemocnici

1.3.6Identifikace pacientů vhodných pro paliativní péči vnemocnici

1.4Shrnutí