Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Hynek Klimeš

Strašidlář

Mezi námi čerty

Ilustrace Zdeňka Študlarová

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00  Praha 7
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
www.grada.cz
jako svou 5817. publikaci

Odpovědná redaktorka Magdalena Jimelová
Jazyková úprava Petra Honsová
Návrh obálky Zdeňka Študlarová
Grafická úprava a sazba Jan Šístek
Počet stran 64
První vydání, Praha 2015

Vytiskla tiskárna FINIDR s.r.o., Český Těšín

© Grada Publishing, a.s., 2015

ISBN 978-80-247-5399-7

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

Podle sazby e-knihu ve formátu EPUB vytvořil Jan Šístek

ISBN 978-80-247-9047-3 (ve formátu PDF)
ISBN 978-80-247-9048-0 (ve formátu EPUB)

Průvodce se představuje

Jmenuji se Matouš a jsem poustevník. Nebudu vám ovšem povídat o sobě, budu vám vyprávět o čertech. My poustevníci s nimi máme veliké zkušenosti. Však i mně se jeden pokoušel v mé poustevně v lese v Českosaském Švýcarsku nedaleko Hřenska otravovat život. Naštěstí nepochodil, ale o tom až později.

Doufám, že nejste zklamaní, že když ve Strašidláři konečně přišla řada na čerty, neujal se vyprávění přímo jeden z pekelníků. Nikomu z nich to bohudík nesvěřili a raději se obrátili na mne. Ještě by vám něco nalhali! Co jiného by se taky od čertů dalo čekat, když mají takovou ďábelskou povahu? To si pamatujte, a i kdyby se vám některý zdál hodný, nevěřte mu! Chce vás jen napálit a svést ke špatnostem.

Ale protože se čertům v dobrácké podobě podařilo vloudit do několika novodobých pohádek a pohádkových filmů, poněkud se zapomíná na ponaučení, které za našich prapředků znalo každé malé dítě: „Čiň čertu dobře a peklem se ti odmění.“ A tak tomu je!

Pokud totiž čerti někdy udělali pro lidi něco skutečně dobrého, pak to, že odnesli do pekla nějakého zlého člověka. Třeba nemilosrdného pána, lakomého zámeckého správce nebo nafoukanou šlechtičnu. Anebo loupežníka, raubíře či jiného hrdlořeza, nenapravitelného zloděje nebo nepoctivého úředníka či soudce, který se nechával uplácet. Anebo třeba i starostu nebo radního, kteří podváděli, nedbali na prospěch obce a kradli z obecního majetku.

A některým čertům se taky podařilo udělat užitečnou věc úplnou náhodou. Tak to bylo i s čertem, který se v dávných dobách dostal až na Šumavu. Tehdy ještě byla téměř liduprázdná. Jen tu a tam narazil na pár samot, nějakou dřevařskou osadu nebo sklářskou huť. A nejednoho dřevaře či skláře se mu přitom podařilo svést k hříchům, když ho nalákal na zlato.

Jeho třpyt totiž už kdysi lidi zaslepoval, a když ho spatřili, zapomínali na dobré vychování, dosavadní život, plány a úmysly, a dokonce i na své rodiny. Začali myslet jen a jen na zlato, které se dalo najít v potůčcích, na horních tocích řek a místy ve skalách. Tam lstivý čert nastrkoval lidem do cesty malé zlaté valounky, a tak řada z těch, kteří je zahlédli a vzali do rukou, zatoužila po dalších. A pak už jim scházel jen krůček do pekla.

Ovšem jednou se tenhle proradný čert dostal v horách až na rozlehlou planinu, kde na žádného člověka nenarazil. Rozmrzele bloumal po pláních pokrytých hlubokým sněhem, dokud se úplně neunavil. V huňatém kožichu pak usedl bez rozpaků do závěje. Měl v těle nastřádaný pekelný žár, a tak ho nezáblo. Jenže jak tak odpočíval, sníh pod ním tál a jeho čertí ocas se dostal až ke ztuhlé půdě, ke které přimrzl.

Čert potom nemohl vstát, až teprve když svůj ocas rozzlobeně popadl do pařátů a silně jím škubl, vysvobodil se. Ale svou oháňku vytrhl ze země i s pořádným drnem a ze vzniklé prohlubně začala prudce proudit voda. A tak se tenhle čert zasloužil o vznik pramene řeky Vltavy.

OČertově strouze

Čert, který se vydal ke královskému městu Písku, sázel na jistotu, že stejně jako vjiných městech avsích, budou imezi zdejšími obyvateli dozajista takoví, kteří kvůli vlastnímu prospěchu upíší duši peklu. Anemýlil se. Netrvalo to dlouho ana jednoho takového narazil. Čertovi stačilo posadit se vhospodě anaslouchat hovoru, který tam hosté vedli.

Opomluvy avysmívání tam věru neměli nouzi, atak čert, oblečený všatech, jaké se tehdy nosívaly, jen bedlivě naslouchal apečlivě si zaznamenával, kdo se čím prohřešil. Bylo mu ale jasné, že pomluvy aklevety by na peklo nestačily, atak trpělivě čekal, až zaslechne něco opovážlivějšího. Adočkal se.

Jednomu ze stolovníků vypité pivo dočista rozvázalo jazyk. Přiopilý se ustolu svěřil, že by byl rád, kdyby se řeka Otava odklonila atekla jiným korytem. Ato jen proto, aby se zvětšila jeho pole, co má na břehu.

„Akčemu by ti byla větší pole? Vždyť už máš pěkně rozlehlá,“ namítl mu soused.

„Kčemu?! To je hloupá otázka! Zvětších polí bych měl přece větší užitek!“ opáčil neskromný sedlák.

„Ale vždyť jsi jeden znejbohatších na celém Písecku. Copak nemáš dost? Proč chceš ještě další majetek? Beztak si ho ssebou do hrobu nevezmeš,“ vmísil se do hovoru další.