Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Pavel Scheufler

Fotoportréty

Vydala Grada Publishing, a.s.

U Průhonu 22, Praha 7

obchod@grada.cz, www.grada.cz

tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400

jako svou 6794. publikaci

Odpovědná redaktorka Věra Slavíková

Grafická úprava a sazba Ondřej Huleš

Formát ePub Štěpán Böhm

Počet stran 224

První vydání, Praha 2018

Vytisklo TISK CENTRUM s.r.o., Moravany

© Grada Publishing, a.s., 2018

Cover Design © Ondřej Huleš, 2018

Názvy produktů, firem apod. použité v knize mohou být ochrannými známkami nebo registrovanými ochrannými známkami příslušných vlastníků.

ISBN 978-80-271-0968-5 (epub)

ISBN 978-80-271-0967-8 (pdf)

ISBN 978-80-247-5626-4 (print)

Autor i nakladatelství děkují Centru FotoŠkoda za podporu při vydání knihy.

Úvodem

Vážení a milí přátelé fotografování!

Fotografie je nejrozšířenější technická záliba a portrét v ní patří k nejoblíbenějším žánrům. Kniha má být inspirací k portrétnímu fotografování. Jejím základem je galerie portrétů, v níž se píše, jak a proč se který portrét udělal. Ukazuje jednoduché momentky i komplikovanější realizace, které by nevznikly bez počítače. Záměrně jsou voleny příklady mnoha jednoduchých řešení, aby si čtenář mohl říci: To mohu udělat také! Postupuje v širokém záběru od portrétů rodiny po portrét v reklamě a módě a různé konceptuální „schválnosti“, vždy od nejjednoduššího ke složitějšímu. Kniha je tedy určena jak začátečníkům, tak pokročilejším autorům. Má inspirovat, ukázat postupy a možnosti, dávat možnost volby a konfrontace s vlastními pokusy. Vše je orientováno na praxi, ale zároveň u některých fotografií je i zamyšlení nad obsahem snímku.

Záměrně vedle sebe stojí fotografie zkušených autorů a mnoha nadějných začínajících, kteří navštěvovali Večerní fotoškolu Centra FotoŠkoda, kterou od roku 2002 vedu. Místo zde mají také práce studentů školy Michael, kterou od roku 2006 vede Vladimír Kozlík. Vedle sebe tak stojí práce lektorů i žáků.

Dvě úvodní části Co všechno potřebujeme a Chybovník nabízí ve zhuštěné formě a se snahou o jednoduché názorné vylíčení prolog k tomu, aby lépe a s větším pochopením vyzněly nejrůznější inspirativní snímky ve stěžejní třetí části publikace.

Žádným z uváděných snímků nechci dělat chytrého, jen pokorně nabízím řešení, které mnohdy může mít i více cest. Nemám patent na moudrost, „jen“ fotografování miluji a jako nadšenec techniky rád zkouším nové… A pořád mě fascinují nové a nové možnosti tvorby!

Hezké zážitky se světlem na vašich aparátech přeje

Pavel Scheufler

www.scheufler.cz

Co je portrét

Fotografický portrét je zobrazením člověka se zvláštním zřetelem k tváři. Portrét by měl zachytit osobitost portrétované bytosti za pomoci různých technických a uměleckých prostředků s využitím prostředí, světla a úhlu pohledu. Míra stylizace a případného aranžování záleží na účelu, pro který se portrét pořizuje. Na portrétech dominuje tvář, ale portrétem v širším smyslu může být zobrazení i celé postavy. Portrét je pro fotografii klíčové téma, je vůbec nejčastějším námětem ve fotografii.

Portrét a dějiny výtvarného umění a čas

Fotografický portrét obvykle vyjadřuje jedinečnost a neopakovatelnost chvíle zpodobnění určitého člověka. Portrét má v dějinách výtvarného umění dlouhou tradici, fotograf se jí někdy též nechává inspirovat. Portrét na fotografii vždy vyjadřuje neopakovatelnost zpodobnění v krátkém čase, kdežto portrét v malbě, kresbě, grafice vzniká tahy lidské ruky postupně. Bývá tak jakousi syntézou podoby, kdežto fotografický portrét vzniká v rychlém sledu. I když fotograf při portrétování většinou nespoléhá na jedno „cvaknutí“, ale vytváří portrétů hned několik, vybírá ten „nejlepší“ záběr. Fotografický portrét tak v sobě často obsahuje fenomén času svého vzniku a ten hraje při vnímání fotografií velkou roli a bývá jedním z hlavních zdrojů fascinace fotkou. Vedle dokumentární a estetické role fotka fascinuje právě proto, že je jakýmsi obrazovým poselstvím z minulosti, jejíž čas na chvilku „zastavila“. Mnohé fotky přímo vznikají pro paměť, pro upomínku, aby byly „obrazovou konzervou“. Mají vyvolávat vzpomínky, duchy minulosti. V pozitivním, ale někdy i v negativním smyslu. Proto se fotografuje…

Podoby portrétu

Fotografický portrét má mnoho podob a může se dělit z různých hledisek. Portrét, na rozdíl od podobenky na doklady s jednoznačně identifikační funkcí, vyjadřuje jedinečnost a neopakovatelnost chvíle zpodobnění určitého člověka. Cílem je podat umělecký obraz o portrétovaném a současně přispět u vnímatele snímku k evokaci pocitů zejména v estetické rovině.

Co je podobenka

Podobenka zcela účelově podává pouhý popis tváře. Portrétovanou osobu nijak neinterpretuje, naopak tvář má být zachycena co „nejobjektivněji“, aby byla co nejlépe identifikovatelná. Takové snímky mnohdy zhotovuje i portrétní automat. Více o podobence v kapitole Apendix.

Zpracování portrétu

Nedílnou součástí zpodobnění je finální podoba, která bývá zviditelněna jednak na displeji či monitoru, jednak ve formě „snímku do ruky“, nejčastěji jako tisk z digitálních dat. V obou případech u digitální fotografie do procesu vstupují počítačové úpravy záznamu, buď vědomě viditelně a kontrolovatelně prováděné zpracovatelem snímku, či „neviditelné“ prováděné procesorem, které fotograf může ovlivnit jen nepřímo. Tradičně do zpracování některých typů portrétu vstupuje retuš. V digitální fotografii může retuš, považovaná stále za součást profesionálního zpracování studiového portrétu, relativně snadno a výrazně pozměnit podobu. Nikdy předtím v dějinách proměna podoby člověka nebyla tak snadná jako v digitální éře!

Stylizovaný portrét autora vytvořený jako humorná nadsázka

Fotografické vidění

Fotografie se vždy jeví jako zastavení času, zamrznutí skutečnosti. Již z principu tedy vede k zastavení a při zastavení bývá dobré se zamyslet. V současném rychlém světě s rychlým střídáním vrstev zážitků, často s paralelními ději, nabízí fotografování ideální možnost k zastavení rychlosti. Možná i proto si tato činnost získává stále více příznivců a v současnosti fotografuje skoro každý. A fotografové profesionálové mají stále těžší život. V umělecké sféře se fotografie prolíná s dalšími uměleckými kategoriemi a už vlastně nejde přesně říci, kde vlastně končí. S přibývajícími možnostmi snadných počítačových zásahů do fotografií je možné říci, že končí doba fotografie = oko a přichází éra fotografie = výtvor počítače. Nicméně kultivace oka je pořád pro kvalitní snímek základ, protože fotograficky vidět je předpoklad pro dobrou fotografii. Fotografické vidění se totiž liší od běžného „normálního“. Už proto, že stisk spouště stěsnává vícerozměrný svět do dvou rozměrů fotografie, skutečnost stylizuje! A tento proces stylizace má svou logiku a jde o to ji hledat, nalézat, pochopit… Špatnou nezajímavou fotografii sebelepší program nevylepší. Základem je tedy fotograficky vidět a chápat logiku procesů fotoaparátu, a teprve poté můžeme využívat počítač.

Fotografický portrét má mnoho podob a může se dělit z mnoha hledisek. Podle účelu, místa vytvoření, formy, podle vztahu fotografa k portrétovaným. Na stylizovaném portrétu, vzniklém jako humorná nadsázka, je autor knihy konfrontován s císaři Františkem Josefem I. a Vilémem. Obří tisk vznikl k výstavě v Muzeu fotografie a moderních obrazových médií v Jindřichově Hradci. Jde o jemnou připomínku sepětí minulosti se současností. Snímek zároveň naznačuje, že autor knihy je nejen fotograf a lektor fotokurzů, ale také historik fotografie.

Co všechno potřebujeme

Knihu tvoří především recepty – návody současných autorů různých generací, kteří objasňují, jak ke konkrétnímu portrétnímu snímku došli. Nejprve si však probereme, co kfotografování potřebujeme, jak musíme pracovat smodelem ajak řešit kompoziční otázky. Věnovat se budeme počítačovým nástrojům azpůsobům, jak snímky prezentovat. Pro podrobnější objasnění technické stránky jevů odkazujeme na specializovanou literaturu nebo na internet, stejně tak pro informace týkající se rychle se měnícího fotografického apočítačového vybavení. Otiskujeme jen odkazy na některé zajímavé webové stránky pro vyhledávače netypické.

Fotografické nástroje

Stejně jako ujídla chuť, vůně abarva závisejí na kvalitě surovin, ifotografický portrét vyžaduje nástroje odpovídající požadované technické akompoziční kvalitě. Technická kvalita namnoze souvisí stím, co sportrétem zamýšlíme po vyfocení, zda fotku uplatníme jen na webu, nebo si ji budeme chtít velkou vytisknout, předat pro časopis nebo třeba pro databanku. Otom více vkapitole Prezentace portrétních fotografií. Otázka posouzení kompoziční kvality je velmi individuální asvým způsobem ji mohou ovlivnit inaše počítačové dovednosti. Onich více vkapitole Počítačové nástroje.

Může se zdát, že kvalita fotografických nástrojů úměrně souvisí sfotografovou peněženkou. Jsem přesvědčen, že tomu tak není. Záleží primárně na fotografově vidění, nikoli na jeho technice. Je-li fotograf slepý vůči světu, není-li schopen fotograficky vidět avnímat, sebedokonalejší adrahá technika kvalitě jeho fotografií nepomůže!

Jaký přístroj pro portrét

Volba fotografujícího nástroje souvisí scílem fotografování. Základní otázkou je, zda budeme chtít měnit různé objektivy (viz dále), nebo se spokojíme sobjektivem integrovaným do zařízení. Nejznámějším představitelem fotopřístroje svýměnnými objektivy je zrcadlovka. Objektivy můžeme měnit iurůzných typů fotopřístrojů, kde upozorování fotografovaného motivu není zrcátko, které dalo zrcadlovkám jméno. Označují se proto některé jako bezzrcadlovky (mirrorless cameras). Přístroj svýměnnými objektivy roste se svým uživatelem, který jeho skvělé možnosti může objevovat postupně. Možnost volby různých objektivů adalšího bohatého příslušenství podle situace anámětu je výhodou, kterou ocení náročnější uživatelé. Uzrcadlovek pozorujeme motiv vzásadě optickou cestou voptickém hledáčku (ikdyž možnost komponovat obraz na displeji umnoha zrcadlovek také existuje), uvětšiny ostatních svýměnnými objektivy elektronickou cestou na displeji nebo velektronickém hledáčku. Komponování přes displej, zejména smožností vyklápění, které nabízejí některé digitály svýměnnými objektivy, bývá výhodné zvlášť při krkolomných pozorovacích podmínkách. Elektronický hledáček může simulovat aktuální nastavenou expozici, takže je fyzicky patrné, jestli expozice bude tmavá nebo moc světlá, alze vnímat ihloubku ostrosti. Další výhodu bezzrcadlovek můžeme spatřovat vtichém spuštění závěrky, neboť odpadá klapnutí zrcátka, které je uzrcadlovek nezbytné avede ikjejich větším rozměrům. Světším rozměrem souvisí ivyšší hmotnost, menší skladnost apocit větší nápadnosti. Nevýhodou bezzrcadlovek je mnohem častější výměna zdrojů elektrické energie, větší závislost na teplotě prostředí ataké fakt, že ne každému elektronický obraz vhledáčku vyhovuje. Svá uplatnění zrcadlovky aněkteré špičkové bezzrcadlovky naleznou uprofesionálů, fotografických nadšenců avšech, jimž jde oobrazovou náročnost.

Vedle rozhodování oformě objektivu může být pomocným faktorem velikost média, na které se zaznamenává fotografovaná scéna akterá je vždy výhodou pro cílenou práci shloubkou ostrosti (viz rámeček Slovníček v kapitole Rušivé pozadí, volba priority clony). Nostalgik může ocenit klasické filmy, jejichž velikost bývala 9 × 12 cm ivíce, uvětšiny digitálů bývá velikost snímače od velikosti kinofilmového políčka 24 × 36 mm směrem dolů. Pro náročné jsou isnímače větší. Velikost snímače formátu klasického kinofilmu mají iněkteré bezzrcadlovky. Přidávat různé objektivy můžeme iněkterým mobilům, které samozřejmě mají mnohem menší snímač než specializované fotopřístroje.

Největší anejpestřejší nabídku nalezne fotoamatér mezi kompaktními fotoaparáty, které tvoří se svým objektivem kompaktní neoddělitelný celek. Nejde jen olevné přístroje pro jednoduché focení, kompakty určitých typů ocení iprofesionál (např. Leicu Q). Kompakty tedy nemají objektiv výměnný apozorování záběru se unich děje většinou projekcí na displej, některé také mají navíc elektronický hledáček. Trendem jsou dotykové displeje. Kompakty mívají obvykle menší snímače než zrcadlovky aněkteré užitečné funkce, knimž náleží například průběžné zaostřování při pohybu fotografovaného objektu, uvětšiny znich zkonstrukčního hlediska není možné. Některé se ovšem řadou doplňkových funkcí teoreticky vyrovnají mnohým zrcadlovkám, snimiž pak soupeří vceně. Běžné kompakty mohou být volbou pro méně náročné fotografy, mohou se hodit ijako druhý digitál kzrcadlovce díky jejich mobilnosti.

Roli kompaktů, zejména těch levných ajednoduchých, přebírají umnohých uživatelů mobily. Existuje imalý přídavný fotopřístroj spevným objektivem spojený smobilem přímo konektorem (DxO One), existuje idigitál ve stylu výměnného objektivu komunikujícího smobilem (Sony QXIL). Poněkud výstředně můžeme fotografovat itabletem. Mobily, znichž některé se obrazově vskutku mohou vyrovnat kompaktům amají ipřídavné objektivy, mají nesporně výhodu vnenápadnosti ivtom, že je člověkmívá pořád usebe. Asamozřejmě také vtom, že portrét vmobilu (nebo vtabletu) můžeme hned vnějakém programu upravit, pozměnit aokamžitě poslat do světa. Určité úpravy snímků jsou možné vtělech prakticky uvšech digitálů, nabídka úprav fotek vmobilech atabletech je však mnohem pestřejší. Nicméně pro náročnější práci sfotkou se mobily zejména díky velikosti displeje moc nehodí. Elegantněji se bude fotka upravovat vtabletech, obecně je však pro náročnější úpravy vhodnější stolní počítač, ideálně se dvěma monitory. Podotkněme, že fotografování zrcadlovkami je mnohde zakázáno, ale mobily nebo kompakty se tam tolerují. Což platí třeba ipro Bílý dům ve Washingtonu D.C.

SLOVNÍČEK

Snímač (snímací čip, senzor)

Ve fotografii označení pro záznamové médium fotografického obrazu zprostředkovaného fotopřístrojem. Digitály iklasické fotopřístroje pracují na stejném principu: záznam snímané scény vytvářejí za použití světelné energie, která způsobuje změnu vmateriálu citlivém na světlo. Zviditelnění změny se může dít chemicky, nebo elektronicky. Udigitálů světlo absorbuje elektronický snímač (senzor), uklasických film. Obrazová kvalita snímku nezávisí jen na velikosti snímače, ale také na tom, kolik pixelů, znichž se digitální obraz skládá, mozaika snímače obsahuje. Záleží ina velikosti pixelů ana tom, jak procesor dokáže informace ze snímače zpracovat. Výrobci digitálů používají snímače různých velikostí, nicméně pracovně se mohou rozdělit do pěti skupin:

1)Menší než 13,5 × 18 mm mají kompakty, mobily atablety. Jejich velikost se obvykle udává ve zlomcích palce (např. 1/2,5"×1/1,7").

2)Mikro 4/3 formát, 13,5 × 18 mm.

3)Formát cca 16,7 × 25,1 mm (označený např. jako APS-C nebo DX. Má četné odvozeniny – například APS-H svelikostí 28×19 mm).

4)Plný formát 24 × 36 mm (políčko kinofilmu, označený též jako Full Frame nebo FX). Standard pro udávání ohniskové vzdálenosti objektivů.

5)Větší než 24 × 36 mm (např. 33,1 × 44,2; 36,7 × 49 mm), například pro digitální zadní stěny.

Jak se vyznat vnabídce

Aktuální nabídku fotopřístrojů asmartphonů neboli chytrých telefonů nalezneme uprodejců nebo na stránkách výrobců. Specializované testy jsou ve fotografických časopisech, znichž většina existuje také velektronické verzi. Existují také respektované specializované stránky stesty, oblíbené jsou iněkteré stránky milovníků fotografování (například www.kenrockwell.com). Své stránky mívají imilovníci určitých značek (například http://nikonblog.cz). Dobře zpracované, včetně základních informací aporovnávání, jsou istránky velkých specializovaných fotografických obchodů. Vše se najde na webu. Dobrým základem pro zcela laického českého zájemce osrovnávání mohou být informace zdTestu.

Porovnání velikosti snímačů zrcadlovek abezzrcadlovek. Plocha snímače standardu Mikro 4/3 formátu je zhruba o40 % menší než plocha snímače APS-C, ale až devítinásobek plochy běžných kompaktů. Na velikosti snímače – asamozřejmě dalších faktorech – závisí kvalita snímku. Také platí, že čím má fotopřístroj větší záznamové médium – snímač, tím lépe můžeme pracovat srozostřením pozadí za portrétem (viz kapitola Rušivé pozadí, volba priority clony)

Jaký objektiv

Objektiv je okem fotopřístroje ana jeho kvalitě velmi záleží. Užití vhodného objektivu také souvisí súčelem fotografování, podobně jako ufotopřístroje, ale záleží ina prostředí apodmínkách, ve kterých fotografujeme. Jiný objektiv pro portrét použijeme vinteriéru, stejný nebo jiný při fotografování venku. Ovhodnosti užití objektivu rozhoduje vedle výrobní kvality jeho ohnisková vzdálenost asvětelnost. Fotoaparáty svýměnnými objektivy nabízejí na rozdíl od většiny kompaktů také možnost objektivů spevnou ohniskovou vzdáleností, které jsou opticky kvalitnější amají příhodnější světelnost. Přiblížení kmodelu však unich musí fotograf činit fyzicky, zatímco uobjektivů sproměnnou ohniskovou vzdáleností (zoomů) jednoduše plynule přibližuje/oddaluje – zoomuje. Kompakty také často mívají zoomy mnohem větších rozsahů, než je tomu ufotopřístrojů svýměnnými objektivy. Zkušený fotograf obvykle dává přednost objektivům výrobce svého fotopřístroje, byť některé takzvaně neznačkové vykazují vynikající optické výsledky (např. Sigma řady Art). Při užití tzv. neznačkových objektivů mohou někdy vznikat problémy zejména srychlostí ostření. Kompatibilitu akvalitu si mohou zájemci porovnávat vtestech na webu.

SLOVNÍČEK

Ohnisková vzdálenost

Ohnisková vzdálenost (ohnisko objektivu) je základní parametr použitelnosti objektivu. Udává se vmilimetrech auživateli prakticky říká, jaký výřez zfotografované scény se přenese na záznamové médium. Čím je větší ohnisková vzdálenost (například 400 mm), tím je zorný úhel objektivu menší atím více se zároveň výsek scény přiblíží. Ohnisko objektivu tedy určuje výřez ze zaznamenávané scény. Definice zfyzikálního hlediska je samozřejmě složitější. Za standardní, základní, se považuje objektiv sohniskovou vzdáleností 50 mm, který vyhovuje zorným úhlem anejpřirozenější perspektivou vidění lidského oka. Objektivy se podle ohniskové vzdálenosti mohou dělit na extrémně širokoúhlé, širokoúhlé, základní, dlouhoohniskové (teleobjektivy) asuperteleobjektivy (nad 400 mm).

Světelnost

Vedle ohniskové vzdálenosti druhý základní parametr, který charakterizuje objektiv. Určuje, kolik světelné energie dopadne na snímač, resp. kolik se jí při průchodu objektivem pohltí. Vždy uvádí tu nejmenší možnou hodnotu, tedy při plně otevřeném objektivu, nikterak neregulovaném clonou. Ta se označuje písmenkem f anejvětší světelnost objektivu, tedy schopnost podchytit pro snímač co nejvíce světla, má objektiv při minimální hodnotě clonového čísla, například f/1.4, f/1.8. Takovou mají jen pevné objektivy. Světelnost tedy zároveň udává pro objektiv nejmenší použitelné clonové číslo (viz kapitola Rušivé pozadí, volba priority clony).

Porovnání zkreslení tváře různými ohnisky. Čím kratší ohnisko, tím větší zkreslení. Azároveň odpoutání pozornosti od modelu vnějším prostředím. Vždy byly použity stejné hodnoty: čas expozice 1/160 s, clonové číslo f/5.6 aISO citlivost 100. Je zřejmé, že aby byl model zobrazen ve stejném výřezu scény, musela se měnit vzdálenost přístroje od modelu. Delší ohnisko znamená delší vzdálenost od portrétované (uohniska 8 mm byla vzdálenost pouhých 32 cm, pro ohnisko 200 mm už 4,5 metru). Uvedené vzdálenosti jsou orientační. Zároveň naznačují, jaký nezbytný odstup při konkrétním ohnisku musí fotograf mít, což je dobré vědět pro portrétování vinteriérech. Také vidíme, že ohniska 140 a200 mm již zobrazí tvář prakticky stejně:

a) ohnisko 8 mm, vzdálenost 32 cm, b) ohnisko 11 mm, vzdálenost 40 cm, c) ohnisko 18 mm, vzdálenost 43 cm, d) ohnisko 35 mm, vzdálenost 76 cm, e)ohnisko 50 mm, vzdálenost 113 cm, f) ohnisko 88 mm, vzdálenost 229 cm, g) ohnisko 140 mm, vzdálenost 290 cm, h) ohnisko 200 mm, vzdálenost 451 cm

Foto: Josef Edvard Gregor

Zvolené ohnisko objektivu spolu súhlem pohledu může způsobit, že portrét vypadá zkreslený. Musíme proto užít vhodný objektiv, jehož označení vždy vychází zplného formátu snímače velikosti 24 × 36 mm, políčka klasického kinofilmu. Pokud používáme digitál smenším snímačem, než je záznamové pole velikosti 24 × 36 mm, musíme při volbě objektivu vzít vúvahu takzvaný crop faktor, což je, zjednodušeně řečeno, poměr velikosti úhlopříčky formátu kinofilmu kvelikosti úhlopříčky snímače, který je ve vašem digitálu. Ten je například 1,52 (Nikon DX, Fuji adalší), 1,62 (Canon, kromě řady 1D), 1,54 (některé digitály Samsung, Pentax K20D…). Vpraxi to znamená, že objektiv na Canonu sohniskem 100 mm bude na fullframe digitálu vskutku 100 mm, ale na digitálu se snímačem velikosti APS-C (velikosti 22,7 × 15,1 mm) se bude chovat jako objektiv sohniskem 162 mm, tedy model více přiblíží. Objektivy stzv. základní ohniskovou vzdáleností, označené 50 mm, které odpovídají optimálně vidění lidského oka, pokud budou před větším snímačem, budou pro účely portrétu často příliš široké, zkrátka obličej rozšíří. Mohou se hodit pro obličej zvlášť úzký. Pro menší snímač však mohou být obecně přijatelné. Proto se také jako optimální portrétní uvádějí objektivy sohniskem mezi 75–105mm. Portrét ovšem můžeme fotografovat idelším ohniskem, které ještě více rozostří pozadí, tedy tu oblast nacházející se za modelem. Obecně není pravidlo, že se portrét musí fotografovat tzv. portrétním ohniskem, jen běžný obličej tak vypadá většinou nejlépe. Pokud jde oclonové číslo, tradičně se uportrétu doporučuje používat co nejmenší, tedy využívat co nejpříznivější světelnost objektivu (viz kapitola Rušivé pozadí, volba priority clony).

Vhodně natočená odrazka může dělat světelné zázraky. Silueta vprotisvětle avyjasnění obličeje díky odrazné desce

Jaké další příslušenství

Pro fotografování mnoha stylizovaných portrétů jsou vítanou pomůckou odrazné desky. Používají se vateliéru ivexteriéru. Do terénu jsou vhodné takové, které se mohou složit do transportního pouzdra. Odrazná deska vhodným natočením vrhne světelné „prasátko“ tam, kam ho nasměruje, ajejí barevnost (zlatá, stříbrná, bílá, tzv. sluneční oheň) ovlivňuje nádech pleti, změkčuje stíny apokud je zlatavé barvy, přidává portrétu teplejší nádech. Dobrou pomůckou pro náročnějšího fotografa portrétů může být také difuzér, který odstiňuje světlo, přírodní iumělé.

Běžný fotograf vedle odrazné desky při fotografování portrétů může občas dobře využít příruční blesk (ideálně dva), doplněný například ještě zařízením se světlovodem (typu Ray Flash Ring). Příruční blesk by měl mít jako nezbytné příslušenství softboxy nebo deštníky, zkrátka něco, co změkčuje světelný výboj. Kromě blesků získávají stále větší oblibu videosvětla LED, znichž některá se mohou upevňovat přímo na digitál.

Náročný fotograf může dopravit do terénu ipřenosné výbojové zdroje (blesky) sakumulátory sdalším vybavením. Takové řešení se vterénu uplatňuje obvykle připortrétní afigurální módní nebo reklamní tvorbě. Asamozřejmě si může také ateliér skompletním vybavením pro studiovou práci pronajímat, což je mnohem praktičtější než si ateliér sám zařizovat.

Otázkám techniky používané přistudiovém svícení nebo práci sblesky se věnují mnohé specializované knihy. Také články ve fotografických časopisech ana specializovaných webech mohou někdy dát cenné rady, byť občas protichůdné. Nejlepší školou je vlastní praxe.

Info nabízí vysvětlení funkcí. Stisknutím „Q“ tlačítka se dostaneme do rychlého menu

Doporučené základní pokyny kdigitálu

•Při prvním zapnutí nastavte vmenu jazyk, čas, datum.

•Pokud uzrcadlovek nevidíte úplně ostře obraz vhledáčku, můžete využít dioptrické korekce. Ta bývá rovněž uněkterých elektronických hledáčků, unichž se nabízí možnost barevného ovlivnění projekce.

•Před výměnou baterie, paměťové karty aobjektivu digitál vždy vypněte.

•Prostudujte návod aseznamte se sovládacími prvky ajejich názvy. Ktomu slouží návod, který často mívá dvě roviny, základní přehled apodrobný rozpis funkcí.

•Mnoho digitálů má pěkně vypracované Info, které nám po stisknutí příslušného tlačítka většinou již česky poví, kčemu daná funkce je.

•Zvykněte si na správné držení fotopřístroje: Fotoaparát se drží vpravé ruce apevně svírá prsty, levou rukou se podpírá pod objektivem, oba lokty by měly být pevně přitisknuty ktělu.

•Kzákladní orientaci vovládání fotopřístroje využijte rovněž prodavačů ve fotografických obchodech alektorů ktomu určených na workshopech. Tam se také ukazuje, jak získat při fotografování nejen správné návyky stran držení fotopřístroje, ale ivýměny ačištění objektivů asjejich vhodností pro různé fotografované situace.

•Digitál je elektrické zařízení, neprospívá mu vlhkost ani vedro (nenechávejte jej například vuzavřeném autě na slunci).

SLOVNÍČEK

Paměťová karta

Paměťová karta fotoaparátu je elektronické zařízení sloužící kukládání dat snímku. Je odolná vůči magnetickým aelektrickým polím. Trendem je její miniaturizace, takže větší CF karty nahrazují zejména SD karty. Je praktičtější mít více karet smenší kapacitou (např. 8 GB) než jednu svelkou (např. 64 GB). Vedle kapacity je důležitou vlastností karet přenosová rychlost, resp. rychlost zápisu, která bývá na kartě uvedena (např. 15 MB/s). Za větší rychlost se platí, ale ne každý digitál je jí schopen. Při nákupu karty je tedy vhodné uvádět typ fotopřístroje.

Ovládací prvky

Soubor zařízení kovládání funkcí fotopřístroje. Tlačítka bývají často kombinována skruhovými nebo křížovými voliči alogika těchto úkonů se může iustejné značky, ale jiného typu, lišit. Vmanuálech různých výrobců nemusí být označení stejných funkcí vždy stejné; vknize budeme užívat pojmy roler pro hlavní volič, vedlejší volič pro zadní volič, nacházející se na zadní straně sdisplejem, křížový volič pro multifunkční tlačítko. Pojem Hlavní menu označuje tlačítko pro přístup kovládání všech funkcí, pojem Rychlomenu (= Quickmenu, někdy označené písmenem Q) označuje možnost rychlého přístupu základních nastavení na zadní displej, mezi nimiž vybíráme obvykle křížovým voličem nebo někdy idotykem. Pro praxi začátečníka je nutné si uvědomit, že spoušť mívá dvě polohy – namáčknutím spouště se přístroj aktivuje, včetně měřicích funkcí, zmáčknutím spouště dochází kvlastní expozici apo ní kzáznamu na kartu.

Model

Existují dva základní přístupy kfotografování modelů: buď portrétovaný neví, že je fotografován, nebo to ví. Pokud to ví, jsou pro fotografa opět dvě možnosti, buď je fotografování výsledkem předchozí dohody, nebo jde onáhodné zachycení, kdy ale fotograf dal najevo svůj zájem oportrét. Když portrétovaný ví, že je fotografován, obvykle se nějak stylizuje. Jistá míra stylizovanosti je tedy uportrétů přítomna velmi často. Záleží na fotografovi ajeho komunikačních schopnostech, jak dokáže model odreagovat, aby na vyobrazení působil přirozeně ane křečovitě. Pro mnohé portrétované bývá problém zůstat před okem fotoaparátu sjeho funkcí zvěčnění neteční, dělat, že objektiv nevidí atvářit se „normálně“ Často vnich vzniká jakýsi pocit nejistoty, že budou „na věčné časy“ zobrazeni se všemi svými vadami aneduhy, že nebudou vypadat dostatečně reprezentativně. Začnou se pitvořit, rozhazovat rukama, dělat grimasy. Naopak ti zkušenější, kteří mají sportrétováním již nějaké zkušenosti, začnou hrát před fotoaparátem své sólo, hrají sami sebe, adekvátně své roli asvému významu aprostředí. Vzniká přetvářka, hra, aje na divákovi snímku, aby posoudil, co je nelíčený projev, aco je „divné“. Mnohdy oficiózní sebestylizace může být právě součástí role, která se od dotyčného hudebníka, politika vyžaduje. Jiná míra stylizace je zas uherce vroli, když je fotografován vautentickém prostředí při hře na divadle. Profesionální modelové se při snímcích módy apro reklamu, podobně jako divadelní afilmoví herci, dokáží zcela přizpůsobit požadavkům týmu, který zadává zakázku. Je mnoho situací, kdy sám fotograf je objednavatelem snímku tlačen do určité role avpodstatě se od něho očekává, že „jen“ odvede svou práci se světly astiskem spouště.

Ikdyž fotograf nerealizuje zakázku afotografuje pro někoho zpřátelství nebo ze zájmu či pro prostou radost, měl by mít před portrétováním vždy vhrubých rysech jasno, co ajak chce svým modelem vyjádřit. Amodelem může být vlastní dítě nebo dítě kamarádky. Nelze začít svou fotografickou aktivitu slovy: „Tak dělej něco!“ Je normální, že fotograf začne slovně model stylizovat aaranžovat, nebo mu igesto přehraje. Stane se tak režisérem scény asnímek je podvědomě hodnocen ijako výraz jeho režisérských schopností, kdy model se stal ztělesněním přiřknuté role. Vše, co děláme, má svá rizika atady vedle technických problémů může být rizikem přestylizovanost, pseudoromantika, stereotyp. Občas takové projevy nalézáme třeba usnímků svatebčanů. Opačným protipólem jsou upomínkové snímky, na nichž se portrétovaní tváří ležérně anetečně, jako by fotograf nebyl. Vypadají pak někdy jako mrtvé pomníky vzpomínek na navštívené místo. Iunich se vytrácí přirozenost. Věrohodně působící portrét by měl být někde uprostřed mezi oběma extrémy, mezi přehnanou aranžovaností apředstíráním, že fotograf neexistoval. Uportrétů je také důležité vyjádření atmosféry, která zportrétovaného ajeho okolí vyzařuje.

Desatero kfotografování (cizích) portrétů

1.Studujme svůj model. Studujme si svého člověka, jak se tváří, jak mluví, jak se směje, jak pomrkává, jak gestikuluje...

2.Opakujme svá portrétování, je-li to možné. Dobrý portrét osobnosti, pokud není dílem šťastné náhody, se obvykle nevytvoří při prvním kontaktu sní.

3.Mějme určité znalosti oportrétovaném. Vyplatí se to. Povědomí oportrétovaném člověku je dobré mít iproto, abychom se sním mohli při portrétování bavit, je dobré vědět, co by ho mohlo charakterizovat, čím ho zaujmout.

4.Zajděme pod povrch. Fotograf portrétu by se měl snažit „jít pod povrch“, tedy nevidět jen samotnou tvář, ale snažit se odhadnout, co je vní (aza ní…). Ktomu mu mohou pomoci nejen znalosti oportrétovaném, ale zasazení tváře ajejího výrazu do určitého kontextu (místa, události, náboženského vyznání…).

5.Zachyťme duši. Tvář je odrazem života duše ata by měla být na dobrém portrétu patrná. Podobenka se může vytvořit během velmi krátké chvilky, ale portrét hodný toho označení by měl být studií tváře avýrazu, nikoliv pouhým otiskem podoby.

6.Braňme se povrchnosti. Snažme se vyvarovat prvoplánové líbivosti, laciné atraktivnosti azobrazovacím klišé. Dobře nepůsobí ani přehnaný sentiment, který občas nacházíme usnímků dětí.

7.Dbejme na důstojnost modelu. Každý člověk je osobnost, má svou důstojnost. Měli bychom se vyvarovat takového fotografického vylíčení, které by portrétovanému mohlo nějakým způsobem ublížit. Námitkou zde je, že může jít také ofotografův záměr, že chce vytvořit karikaturu osobnosti, humorný snímek ilustrující zároveň prostředí, do něhož je portrétovaný zasazen, že jde oumělecký portrét svýpovědní hodnotou takříkajíc vyššího smyslu. Etická hranice bývá věcí autora, vkrajním případě může jít oprávní problém. Ani politik, který je veřejnou osobností, by neměl být fotografován skrytě teleobjektivem vsituacích, které můžeme označit za privátní hájemství, například když smrká, dloube se vnose apod. Nefotografujeme zkrátka způsobem snižujícím důstojnost člověka, tedy ani neportrétujme zraněného po autonehodě, opilce při amoku atd.

8.Dbejme na své vystupování. Fotograf portrétů by měl hledět na psychologickou stránku svého počínání, měl by na model působit pozitivně. Uvolněná atmosféra navozuje přirozenost, dobrou náladu adůvěru, což všechno ovlivní přirozenost gest amimiky portrétovaných, neboli vatmosféře vzájemné důvěry aspolupráce se fotografování bude lépe dařit aje tudíž větší pravděpodobnost výstižnějšího portrétního vyjádření.

9.Respektujme jinakost. Velkým úskalím při portrétování může být nerespektování zvyků země, vníž se fotograf nachází. Nelze vkaždé zemi fotografovat kohokoliv, kdo nás zaujme. Někde je to spojeno surčitým rituálem aodměnou, někde se prostě fotografovat nemůže nebo inesmí. Někomu fotografování vadí zpřesvědčení, protože „krade duši“, někde může fotografování vadit manželovi. Vněkterých končinách nerespektování tamních zvyků může fotografovi přinést takové potíže, kdy rozbití fotopřístroje je ještě nejméně bolestné.

10.Respektujme právo na soukromí. Lidé mají právo na soukromí ive veřejném prostoru azjevné komerční šíření portrétu, například pro účel reklamy, může mít případně iprávní dohru. Něco jiného je jistě vytvoření ašíření portrétu jako uměleckého díla avprostředí aza situace, kde se takové fotografování předpokládá nebo dá předpokládat. Obecně nelze fotografovat kohokoliv apoužívat snímek jakkoliv. Uveřejňování snímků na internetu ana sociálních sítích je rovněž jejich šíření. Oprávních otázkách spojených sochranou osobnosti aužitím fotografií včetně sociálních sítí pojednává Autorský zákon aoproti dřívější praxi rozšířeně Občanský zákoník.

Básník Arthur Rimbaud kdysi zvolal: „Já je někdo jiný!“ Kde je ta skutečná „pravda podoby“? Je pouhé zdání aomyl seznamovacích rituálů, že podle jedné fotografie se pozná člověk. Nepozná! Člověk se skládá zmnoha podob. Je jiný na občanské legitimaci, jiný na facebooku, jiný na pracovní průkazce nebo na momentce zvýletu

Mimo desatero: Pokud fotografujete sami sebe, neberte se zas tolik vážně.

Prostředí akompozice

Podle prostředí, kde portrétuje, volí fotograf odpovídající fototechniku auplatňuje různý metodický apsychologický přístup. Prostředí zásadně ovlivňuje kompozici. Někdy chce fotograf prostředí zvýraznit, protože portrétovaného charakterizuje, jindy chce okolní prostor maximálně potlačit. Je rozdíl, jestliže fotograf portrét pořizuje venku, tedy vexteriéru, nebo uvnitř vinteriéru. Aje také rozdíl, jestliže fotograf portrétuje vateliéru, kde je pánem světla, nebo portrétuje vpracovním prostředí nebo uportrétovaného doma, kdy musí otázky nasvícení citlivě amnohdy inějak vynalézavě řešit. Různé místo zkrátka vyžaduje od fotografa mnohdy specifický přístup.

Portrét vhistorickém kostýmu před malovaným pozadím, vytvořeným vsoučasnosti podle starého vzoru. Ateliér Muzea fotografie amoderních obrazových médií vJindřichově Hradci. Portrét iluzivním vyzněním imituje malířský obraz

Zvolené pozadí může zasáhnout ido barevnosti pleti. Není žádné pravidlo, že pleťovka musí vždy odpovídat přirozené přírodní barevnosti. Barevná nadsázka naopak může být zajímavá, nebojme se barevných výstředností, pokud mají logiku. Zároveň jde opříklad monochromového barevného řešení, vněmž se uplatňují různé sytosti ahodnoty jasu stejné barvy

Kompozice ačtení fotografií

Kompozice teoreticky

Kompozice astavba obrazu

Kompozice aprostředí

Problémy skompozicí

Chybou je například:

•Nesoulad výrazu spozadím asokolím.

•Nápadné pozadí přehlušující portrét.

Prostředí aatributy

SLOVNÍČEK

Zlatý řez

Počítačové nástroje

Počítač aformáty dat

Co je to RAW

Běžné programy

Prezentace portrétních fotografií

Table of Contents

Úvodem

Co je portrét

Portrét a dějiny výtvarného umění a čas

Podoby portrétu

Co je podobenka

Zpracování portrétu

Fotografické vidění

Co všechno potřebujeme

Fotografické nástroje

Jaký přístroj pro portrét

Jak se vyznat v nabídce

Jaký objektiv

Jaké další příslušenství

Doporučené základní pokyny k digitálu

Model

Desatero k fotografování (cizích) portrétů

Prostředí a kompozice

Kompozice a čtení fotografií

Kompozice teoreticky

Kompozice a stavba obrazu

Kompozice a prostředí

Problémy s kompozicí

Prostředí a atributy

Počítačové nástroje

Počítač a formáty dat

Co je to RAW

Běžné programy

Prezentace portrétních fotografií