Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Ing. Helena Baková

PSYCHOLOGIE PÍSMA

Humanistický přístup v poznávání osobnosti z rukopisu

Vydala Grada Publishing, a.s.

U Průhonu 22, 170 00  Praha 7

tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400

www.grada.cz

jako svou 5880. publikaci

Recenze:

PhDr. Daniela Rös Šiffelová

Instituce, které poskytly obrazové dokumenty:

Literární archiv Památníku národního písemnictví, Praha; Archiv Národního divadla, Praha; Národní muzeum – České muzeum hudby, Muzeum Antonína Dvořáka, Praha; Archiv Národní galerie, Praha; Státní oblastní archiv v Zámrsku – SOkA Svitavy se sídlem v Litomyšli; Státní okresní archiv, Jičín; Archiv Mendeliana Moravského zemského muzea, Brno; Památník Petra Bezruče Slezského zemského muzea, Opava

Originály kreseb:

archiv autorky

Odpovědná redaktorka PhDr. Pavla Landová

Sazba, zlom a návrh obálky Antonín Plicka

Formát ePub Antonín Plicka

Počet stran 208 + 36 barevná příloha

Vydání 1., 2015

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

© Grada Publishing, a.s., 2015

Cover Image © Helena Baková, 2015

ISBN 978-80-247-9790-8 (ePub)

ISBN 978-80-247-9789-2 (pdf)

ISBN 978-80-247-5154-2 (print)

Věnuji svým nejbližším

O autorce

Ing. Helena Baková (nar. 1954) se zabývá psychologií písma více než dvacet let. Působí jako grafoložka, lektorka a členka představenstva České grafologické komory (ČGK), je spoluzakladatelkou Institutu psychologie písma (IPP). Absolvovala komplexní pětiletý výcvik v psychoterapii zaměřené na člověka podle Carla Rogerse a obhájila závěrečnou práci Grafologie jako přístup zaměřený na pisatele (2008). Zúčastnila se řady arteterapeutických seminářů, dokončila dvouletý Gestalt přístup pro pomáhající profese, studium Systemické psychosociální pomoci, kurz mediačních dovedností a další.

Vyvinula nový způsob práce s písmem – přístup Grafoarte®, který prostřednictvím výtvarné empatie usnadňuje přiblížit se danému rukopisu a zároveň prohloubit sebepoznání.

Ve výuce psychologie písma při ČGK a IPP se snaží předávat grafologické zkušenosti zážitkově-poznávací cestou zaměřenou na studenta. Zabývá se humanistickým pojetím psychologie písma, kterou vnímá jako pomáhající profesi – umožňuje porozumět klientovu jedinečnému vnitřnímu světu a podpořit jej v osobnostním růstu a seberozvoji.

V roce 1999 se stala vítězkou srovnávacího testu grafologů v ČR, který organizovala Filozofická fakulta UK Praha ve spolupráci s MF Dnes. Dlouhodobě se také věnuje rozborům historických rukopisů, spolupracuje s odbornými badateli, pro které vyhotovila grafologické portréty významných osobností (např. B. Němcové, J. Floriana, H. Kudlicha ad.). Podílela se na dokumentárních filmech České televize Petr Bezruč (2002) a Tajemství života KHM (2010). Je autorkou knihy Portréty historických osobností (2015).

www.grafoarte.cz

graphea@seznam.cz

Poděkování

Jsem vděčná svým kolegům, kteří mě v rozmanitých směrech ovlivnili a od nichž jsem se mnohému naučila. Upřímně děkuji zejména paní Bc. Světle Francové za vzácnou schopnost naslouchat, za cenné odborné a podnětné diskuze, které mi přinášely nejen potěšení, ale i pomáhaly více si utřídit myšlenky, a děkuji také za mnohaletou tvořivou spolupráci. Rovněž děkuji panu PhDr. Janu Jeřábkovi, že mi v mých grafologických začátcích zprostředkoval celostní přístup vycházející z pojetí grafologů W. Müllera a A. Enskatové a také přiblížil důležitost prožitkové práce s rukopisem. Mé díky patří i za zkušenosti nabyté při spolupráci na různých grafologických projektech, jichž jsme se společně účastnili.

Děkuji také studentům grafologie za podnětné otázky a mnohá inspirativní vyjádření, kterými mě vždy posouvali dále.

Vřele děkuji paní PhDr. Daniele Rös Šiffelové za vstřícný přístup, za cenné odborné postřehy a konstruktivní poznámky především k třetí části knihy, jimiž mi byla významně nápomocná.

Velice děkuji paní PaedDr. Blance Hejtmánkové za přínosné jazykové připomínky a korektury textu.

Můj vděk patří též paní Dr. Natalii Rogersové za laskavost, s níž mi poskytla rukopis svého otce Carla Rogerse, a panu Dr. Joe Fergusonovi za kopii ručně psaného věnování Carla Rogerse jeho otci Ch. Fergusonovi.

Ze srdce děkuji své rodině za oporu a pochopení v době, kdy jsem se plně věnovala psaní knihy: Lubošovi za podnětnou tvořivou inspiraci a láskyplné povzbuzení, které mě vždy nesmírně posilovalo; Radce a Martinovi za milou podporu, za vyhotovení ilustrací ke grafologické „haptice“ a technickou pomoc s obrázky a schématy; Honzovi za vstřícnost a zprostředkování pracovního překladu vybraných částí a citací z knihy Graphologische Diagnostik od W. Müllera a A. Enskatové. Všem patří též poděkování za přínosné připomínky k textu a obsahu knihy.

Úvod

„Grafologii umíme všichni, jen někteří z nás o tom ještě nevědí…“

autorka

Psychologie písma představuje celostní grafologický přístup v poznávání osobnosti z rukopisu. V praxi existuje mnoho „grafologií“. Není však grafologie jako grafologie. Pod tímto běžně zažitým pojmem se ve skutečnosti skrývá nepřehledné množství mnohdy značně ošidných přístupů, které se snaží vyložit charakteristiky pisatelovy osobnosti pouze na základě jednotlivých znaků v písmu.

Psychologie písma, jejímž pojetím, metodou a principy se zabývá tato kniha, je oborem, který poskytuje nejen kvalitní psychodiagnostické závěry, ale ve svém humanistickém vyústění přináší i hluboce lidský pohled na člověka.

Tento obor lze chápat jako pomáhající profesi, v níž záleží na lidské kvalitě vztahu mezi grafologem a pisatelem, potažmo jeho rukopisem. Kvalita tohoto vztahu se odvíjí od grafologova akceptujícího, empatického a kongruentního postoje ve smyslu principů přístupu zaměřeného na člověka podle humanistického psychologa Carla Rogerse. Publikace se těmito postoji v psychologii písma blíže zabývá a také nabízí využití Rogersovy psychologie v práci s rukopisem jako další možnost, jak prostřednictvím písma hlouběji porozumět pisatelově osobnosti.

Ne vše z oboru psychologie písma lze sdělit jen lineárním jazykem a uchopit pouze intelektem. V rámci možností jsou tedy některá z témat zprostředkovaná též „zážitkově-poznávací“ formou. Knihu je tak možné využít i jako učebnici či průvodce. Probíraná témata doprovází četné rukopisné ukázky, názorné příklady i prožitková cvičení. Čtenář si může průběžně ověřovat svou citlivost a vnímavost k rukopisnému výrazu, popř. si v rámci „barevné grafologie“ namalovat rukopis přístupem Grafoarte®. Metodika celé grafologické práce je pak představena na rukopisech hudebních skladatelů Antonína Dvořáka a Bedřicha Smetany spolu s grafologickými portréty jejich osobností. Hlubší zájemce tak získá bližší představu, jak grafolog postupuje od prvního setkání s písmem až po výsledný psychologický výklad pisatelovy osobnosti. K případnému dalšímu studiu lze využít i dvanáct grafologických portrétů v knize Portréty historických osobností (Baková, 2015), která na publikaci Psychologie písma úzce navazuje.

Humanistická psychologie písma není jen pouhou metodou k rozboru rukopisu. V širším smyslu v sobě nese potenciál ke zkvalitňování mezilidských vztahů a svým přesahem do každodenní reality se může stát i určitým způsobem života ve smyslu Rogersova „způsobu bytí“. Úvodní motto odráží přesvědčení, že možnosti k seberozvoji a kultivaci vzájemných vztahů si v sobě neseme všichni. A psychologie písma nám může být v tomto směru významně nápomocna.

Věřím, že si tato kniha najde cestu ke každému, kdo chce hlouběji porozumět druhým lidem, ale i sám sobě, a že osloví všechny, kteří obor psychologie písma shledají podnětným, přínosným a obohacujícím.

Helena Baková

Část první

GRAFOLOGIE JAKO PSYCHOLOGIE PÍSMA

1.Grafologieapsychologie písma

Grafologie (zřeckého grafei = písmo, psaní alogos = nauka) se zabývá ručně psaným písmem agrafickými projevy člověka za účelem jejich psychologické interpretace. Grafologie není písmoznalectví, snímž bývá mnohdy zaměňována. Obě disciplíny se liší cílem imetodami rozboru rukopisu – písmoznalec zjišťuje autorství psaného textu nebo podpisu, kdežto grafolog vytváří psychologický výklad pisatelovy osobnosti.

1.1Grafologické metody

Pojem „grafologie“ neoznačuje zhlediska metodologického jednotný obor. Není totiž jen jedna grafologie, nýbrž existují rozdílné grafologické přístupy ametody rozboru písma. Ne všechny však vedou khodnotným výsledkům. Podle způsobu práce srukopisem lze vgrafologii vysledovat dva základní přístupy – fragmentární acelostní.

Vobecném povědomí se grafologií často míní grafologie fragmentární neboli znaková. „Znakový“ grafolog zkoumá aměří dílčí znaky vpísmu (např. sklon, velikost atd.) asnaží se znich vyvozovat vlastnosti osobnosti. Znaková grafologie nabývá extrémní podoby například vtzv.grafologické abecedě, kde jsou různým tvarům, dokonce idílčím částem písmen přiřazovány fixní vlastnosti. Též mívá formu různých grafologických tabulek, vnichž jsou kjednotlivým znakům připojené určité interpretace. Tyto přístupy mnohdy ulpívají naneplatném předpokladu, že jeden znak vpísmu „něco znamená“, že jednotlivost označuje nějakou vlastnost či nese nějaký základní význam, který by obecně platil ve všech rukopisech. Ztěchto dílčích znaků se pak snaží poskládat celek osobnosti. Často tak vedou kfragmentárnímu, mechanickému myšlení aneumožňují uchopit rukopis vcelkových souvislostech.

Psychologie písma – celostní grafologie – naproti tomu zachycuje rukopis jako celek prostřednictvím celostních znaků avychází zpsychologie výrazu. Psychické děje člověka jsou spojeny svýrazovými pohyby (mimika, gestika, držení těla atd.), které se vztahují nejen kaktuálním duševním stavům, ale iktrvalejším osobnostním rysům. Psychologie výrazu se pak zabývá psychologickou interpretací výrazu osobnosti astuduje, co tento výraz odaném subjektu sděluje. Výraz podstaty osobnosti se také projevuje vosobní produkci, jejíž přirozenou součástí je irukopis (Nakonečný, 1995a, s.233): „[…] existují habituální výrazové znaky, tj.více či méně trvalé apřítomné výrazové pohyby, jako jsou tempo pohybu, obecná napjatost, pohybové bohatství nebo chudost, hranatost nebo kulatost pohybů […]“. Celostní grafologie umožňuje vrukopisu studovat základní výrazové tendence pisatelovy osobnosti azachytit je vhlubších dynamických souvislostech. Vede tak kpoměrně komplexnímu psychologickému uchopení avýkladu osobnosti.

Vpraxi pak existují různé grafologické školy asměry. Liší se kvalitou používané metody, systémovou propracovaností postupu při rozboru písma, požadavky na grafologicko-psychologickou odbornost apraktické zkušenosti grafologa, jakož icelkovým pojetím jeho osobnostních kvalit avztahu ke klientům.

Moje cesta ke grafologii

Mé grafologické začátky se odehrávaly ve znamení znakové grafologie, kterou jsem se po roce 1989 učila ujedné grafoložky. Průběžně jsem si tvořila ijakousi kartotéku dílčích znaků, kam jsem si odrůzných autorů vypisovala významy těchto znaků snadějí, že mi pomohou při rozboru rukopisu. Bylo to období tápání aintenzivního hledání. Velice jsem toužila naučit se grafologii, ale stále se mi nedařilo dobrat se analýzou dílčích znaků hodnotnějších výsledků. Také jsem studovala přístupy různých grafologů, jejichž knihy pro mě byly tenkrát dostupné, např.Roberta Saudka adalších. Vté době mě zaujalo dílo Viléma Schönfelda (1948), který pracuje se dvěmaznaky celostnější povahy (písmový obraz arytmus) asdílčímiznakyprostými (např. vázání), složenými (např. pravidelnost) ajejich skupinami. Opísmu pojednává jako ovýrazovém pohybu asymbolickém úkonu. Svým pojetím mi napomohl rozvíjet grafologicko-psychologické myšlení, apřede mnou se tak rozprostřely nové nadějné obzory.

Se skutečně celostním grafologickým přístupem jsem se začala seznamovat až při studiu grafologie apsychologie uČeské grafologické komory po roce 1990. Přístup vychází zmetody německých grafologů Wilhelma Müllera aAlice Enskatové, kteří při rozboru písma postupují od zachycení celku rukopisu kanalýze jednotlivostí: od komplexních dojmových znaků (pohyb, forma ajejich vzájemný poměr, fixace, rytmus, vlastní ráz ajednotnost písma) kdílčímznakům měřitelným apopsatelným, které dělí na méně komplexní (např. sklon), více komplexní (např.pravidelnost) azvláštnosti daného písma. Uplatňují výrazový asymbolický přístup krukopisu apřinášejí novou metodu vyvozování významů znaků.

Celostní přístup kpísmu jsem si osvojovala postupně ahlouběji mu porozuměla díky různým zkušenostem, kterých jsem praxí nabývala. Na cestě kuchopení této metody mi byla také nápomocna podnětná spolupráce sJanem Jeřábkem, například na přípravách jeho knihy Grafologie, která pak vyšla vroce 1994. Jeřábek navazuje na systém celostních znaků podle Müllera aEnskatové (1973) aktěmto znakům ještě připojuje „celkový písmový obraz“, snímž pracuje Schönfeld (1948, 1996). Metodicky postupuje od komplexních dojmových znaků (písmový obraz, pohyb, forma, fixace, rytmus, individuálnost, harmoničnost) kdílčím znakům měřitelným apopsatelným. Vdruhém rozšířeném vydání své knihy zroku 1997 propracovává odlišné pojetí fixačního stupně III od pojetí W. Müllera aA. Enskatové (1973) avíce je přibližuje psychologické skutečnosti.

Metodický přístup, vněmž je kladen důraz na postup od celku rukopisu kdílčím znakům arozbor vychází především zcelostních kategorií, umožňuje písmo apisatelovu osobnost uchopit poměrně komplexně. Představujecelostní přístup psychologie písma jako kvalitní grafologickou metodu, která má předpoklady poskytovat hodnotné výsledky.[1]

Smetodou „od celku kjednotlivostem“ pracuji dodnes, třebaže vsoučasnosti by se dala nazvat metodou „vcelku sjednotlivostmi“. Dříve jsem při rozboru písma postupovala tak, že jsem prostřednictvím celostních znaků popisovala celkový výraz písma apak zcelku rukopisu jako by „vystoupila“, abych se soustředila na analýzu jednotlivých dílčích znaků. Nyní zcelku vprůběhu rozboru již příliš nevystupuji, ale zůstávám vkontaktu scelkovým výrazem písma, vjehož kontextu vnímám jednotlivosti. Dalo by se to popsat také jako proces uvolněného přepínání pozornosti, která se volně „přesouvá“ od celku kjednotlivostem anaopak, apostupně se tak zpřesňuje aprohlubuje uchopovaný výraz písma. Dílčí znaky, popř. zvláštnosti daného rukopisu pak využívám kdokreslení výrazových nuancí při popisu výrazu písma či kprokreslení významových odstínů ve výkladu osobnosti.

1.2Celostní přístup psychologie písma

Psychologie písma představuje holistický přístup kpoznání aporozumění osobnosti člověka prostřednictvím rukopisného výrazu. Jedním ze základních principů psychologie písma je, že vychází zpsychologie výrazu aje její nedílnou součástí. Holistický přístup znamená, že grafolog-psycholog písma se kosobnosti člověka ajeho rukopisnému artefaktu vztahuje jako kcelku. Nerozkládá rukopis (potažmo ani osobnost) na jednotlivosti, ale rukopisný výraz uchopuje celostně vdynamických souvislostech. Postupuje metodicky (viz kapitola 5), uplatňuje výrazový asymbolický přístup kpísmu (viz kapitola 2) ametodou celostních písmových kategorií zachycuje rukopisný výraz, aby porozuměl jeho obsahům avyložil významy (viz kapitoly 3 i4). Kvalitní grafologický rozbor také předpokládá, že se grafolog věnuje isubjektivní rovině svého vztahu krukopisu (viz kapitoly 6 a7). Neméně důležité je, aby se vpsychologickém kontaktu vztahoval krukopisu/pisateli akceptujícím, empatickým akongruentním způsobem ve smyslu podmínek přístupu Carla Rogerse (viz kapitola 8). Uvedené předpoklady, jimiž se postupně zabýváme vnásledujících kapitolách, představují zároveň izákladní principy psychologie písma jako oboru, který poskytuje nejen kvalitní psychodiagnostické závěry, ale ve svém humanistickém pojetí přináší ihluboce lidský pohled na člověka.

Vdalším textu budeme pojem „grafologie“ používat jako synonymum kpojmu „psychologie písma“ ve významu asmyslu, jak byla právě stručně představena, pokud nebude výslovně uvedeno jinak. Vymezení pojmů zdůrazňujeme proto, že vpraxi se pod běžně zažitým slovem „grafologie“ skrývají různé mnohdy nepříliš hodnotné způsoby přístupu kpísmu. Tímto tématem, tedy problémem grafologie jako laického přístupu apsychologie písma jako kvalitního celostního přístupu se mimo jiné ve své bakalářské práci zabývá Francová (2013): „Vminulosti dobře zavedený pojem ‚grafologie‘ bývá vsoučasnosti často degradován laickými pokusy analyzovat písmo překonanými metodami, které nerespektují složitost akomplexnost celého procesu.“ (s.69). Francová poukazuje na podmínky, za nichž je možno hovořit oskutečné psychologii písma, auvádí její základní atributy– pojetí rukopisu jako součásti psychologie výrazu, uplatňování holistického hlediska na osobnost člověka avpsychologickém výkladu písma, kompatibilitu výrazu apsychologického myšlení, metodický postup při rozboru, psychologický kontakt srukopisem atransparentní vztah kpisateli.

1.3Výpovědní možnostipsychologie písma

Celostní přístup psychologie písma poskytuje poměrně širokou škálu výpovědních možností. Přináší výklad pisatelových charakteristik zhlediska psychické struktury osobnosti azároveň umožňuje porozumět dynamice osobnosti, její motivační ahodnotové orientaci. Nabízí také pohled na genezi (vývoj) aproměny osobnosti včase na základě pisatelových rukopisů zrůzných životních období. Vneposlední řadě umožňuje studovat pisatelovu osobnost vrukopisu též zhlediska různých psychologických pojetí aosobnostních typologií. Závěrečný psychologický výklad pisatelovy osobnosti pak lze koncipovat vpsychodiagnostickém pojetí grafologického posudku nebo humanistickém pojetí grafologického portrétu.

1.3.1Strukturní adispoziční hledisko

Strukturní adispoziční hledisko vychází zpředpokladu, že vosobnosti člověka existují poměrně trvalé charakteristiky (dispozice), které mají určující vliv na jeho prožívání, myšlení achování. Nakonečný (1995b) uvažuje opsychologicky pojatém pojmu osobnosti jako orelativně stálém vnitřním psychickém uspořádání, které vyjadřuje určitý trvalejší stav. Tento uspořádaný celek (psychická struktura osobnosti) je tvořen systémem vnitřních dispozic adeterminant, které představují psychické vlastnosti osobnosti.

Vpísmu studujeme základní výrazové tendence, které vypovídají otrvalejších psychických charakteristikách, ovnitřních dispozicích, opramenných rysech, které determinují pisatelovo prožívání achování. Také je možno vyhodnocovat případné vnitřní nerovnováhy akonfliktní momenty vosobnosti. Jeřábek (2003) vyčleňuje oblasti struktury osobnosti, které jsou zpísma nejlépe zjistitelné. Lze tak hlouběji nahlédnout navzájem propojené oblasti charakteristik:

•vitalita aenergie: typ vitality avýkonu, celková dynamičnost azatížitelnost, odolnost vůči stresu, způsob nakládání ahospodaření senergií, regenerace sil atd.;

•vlastnosti vůle: způsob řízení energie astabilita výkonu, aktivní ainiciační vůle (např.dynamičnost, energičnost, iniciativnost, činorodost), vlastnosti realizační vůle (např.seberegulace, vytrvalost, houževnatost, důkladnost) atd.;

•vlastnosti myšlení: pružnost/rigidita, myšlení konkrétně-praktické/teoreticko-abstraktní, globální/analytické, kreativní/reproduktivní, intuitivní/logicko-deduktivní, smysl pro řád aplán, schopnost koncentrace atd.;

•emocionalita: dynamika prožívání emocí, převažující emoční nastavení osobnosti atd.;

•vztah ksobě: sebevědomí, sebehodnocení, rozpor mezi reálným aideálním já atd.;

•vztahy kdruhým lidem, sociabilita: sociální charakteristiky – poměr extraverze aintroverze, sklon kdominantním či submisivním postojům, individuálnost/konformita, organizační ařídicí schopnosti, tvořivost aimprovizace, komunikační styl afiliativní (např.přátelskost, vstřícnost, schopnost empatie, spolupráce)/hostilní (např. konfliktnost, agresivnost, útočnost), spontánnost aautentičnost vprojevu, otevřenost/uzavřenost, rolové chování atd.

1.3.2Dynamické aprocesuální hledisko

Dynamické aprocesuální hledisko uvažuje oosobnosti zpohledu dynamiky vnitřních psychických procesů avyjadřuje téma motivů amotivace, tedy potřeb, zájmů, ideálů, jež „hýbou“ osobností aovlivňují její chování. Motivy představují psychologické příčiny chování (Nakonečný, 1995b).

Zpísma zjištěné charakteristiky psychické struktury osobnosti vypovídají také odynamické amotivační stránce pisatelovy osobnosti, ojeho hodnotách apotřebách, aje možné je znavzájem propojených oblastí vyvozovat. (Např. zvlastností vůle atypu vitality lze usuzovat na způsob, jakým probíhá pisatelův výkon, kupř. potřeba precizní pečlivosti adokonalosti atd.; zvlastností myšlení např. praktické či spíše teoretické zájmy, sklon ke konzervatismu atd.; ze vztahů kokolí např.zvýšená potřeba naplňovat očekávání okolí či potřeba nezávislosti atd.). Písmo také vypovídá, zda vpisatelově osobnosti převažují vitálně-pudové potřeby nebo jsou vyjádřeny spíše potřeby sociokulturní.

Pohled na projevy dynamické aprocesuální stránky osobnosti vpísmu je možno dále prohloubit konceptem osobnosti člověka adynamiky sebepojetí podle Carla Rogerse. Rogers (1995) chápe osobnost člověka jako proces. Tento proces představuje jedinečný způsob, jakým jedinec prožívá adává významy vnitřním avnějším podnětům, snimiž se setkává. Vpísmu lze studovat výraz charakteristických procesů vosobnosti, vyjádřených jedinečnou dynamikou pisatelova sebepojetí, která vypovídá, jakými převažujícími způsoby jedinec zpracovává své prožitky (asimilace, popření azkreslení), jak vnímá aprožívá sebe aokolní svět. Je tak možno se do určité míry přiblížit pisatelově subjektivní realitě. (Využitím pojetí Carla Rogerse vpsychologii písma se podrobněji zabýváme ve třetí části knihy.)

1.3.3Geneze osobnosti vpísmu

Studujeme-li vrukopisech genezi (vývoj) pisatelovy osobnosti, zabýváme se proměnami osobnostních rysů acharakteristik prožívání, myšlení achování pisatele vprůběhu jeho života. Pro rozbor je třeba mít kdispozici dostatečné množství pisatelových rukopisů zrůzných životních období. Zdispozičního hlediska je pak možno studovat případné změny vpsychické struktuře osobnosti vprůběhu času azároveň zhlediska dynamického porozumět, jak se včase proměňovala pisatelova motivační ahodnotová orientace, dynamika sebepojetí, způsob hodnocení asebehodnocení atd.

1.3.4Psychologická pojetí atypologieosobnosti vpsychologii písma

Rukopis můžeme studovat také zpohledu různých psychologických konceptů, osobnostních modelů atypologií. Vrámci obecného osobnostního typu pak osobnost pisatele zachycujeme vjedinečnosti jeho individuálních projevů.

Vtéto knize se podrobněji zabýváme komunikačními typy Virginie Satirové (viz oddíl 2.1.3) ahumanistickou psychologií Carla Ransoma Rogerse (viz část třetí). Další autory, jejichž typologická apsychologická pojetí využíváme nejčastěji, uvádíme ve stručném přehledu:

Hans Jürgen Eysenck (1916–1997) rozpracoval temperamentovou typologii osobnosti. Definoval několik faktorů osobnosti, znichž faktory extraverze–introverze aneuroticismus (emoční stabilita–labilita) považoval za charakterologické. Jejich kombinací pak získal čtyři základní typy temperamentu – sangvinik (emočně stabilní extravert), cholerik (emočně labilní extravert), flegmatik (emočně stabilní introvert) amelancholik (emočně labilní introvert) (Nakonečný, 1995b).

Ernst Kretschmer (1888–1964) ve své konstituční typologii dává do souvislosti určitý typ stavby těla – pyknická, astenická aatletická – surčitým charakterovým typem osobnosti – cyklotým, schizotým aviskózní (Nakonečný, 1995b). Vaplikaci na rukopisy využíváme první dva typy.[2]

Carl Gustav Jung (1875–1961), zakladatel hlubinné analytické psychologie, vyložil koncept psychických funkcí – myšlení, cítění, vnímání aintuice, které vkombinaci sextravertním aintrovertním zaměřením tvoří typologii osmi funkčních typů. Pro grafologickou práci je také přínosné Jungovo pojetí projekce, stínu apersony, princip jednoty avyvažování protikladů, koncept individuačního procesu atd. (např. Jung, 1996, adalší díly Výboru zdíla, popř. Jacobi, 1992). Využitím psychologie C. G. Junga vpsychologii písma se pak hlouběji zabývá Jeřábek (2003)[3].

Karen Horneyová (1885–1952), neopsychoanalytička, pojednává obazální úzkosti, která vzniká vdětství zcitové deprivace jedince aústí do neurotického chování. Způsoby, jimiž se člověk se svou úzkostí vyrovnává, pak rozčleňuje do tří interpersonálních stylů: pohyb směrem klidem – sebezapírající styl, pohyb proti lidem – expanzivní styl (spodskupinami: styl narcistický, perfekcionistický, arogantně-pomstychtivý) apohyb od lidí – rezignovaný styl (Horney, 2000).

Fritz Riemann (1902–1979) vytvořil typologii osobnosti založenou na čtyřech základních formách úzkosti: strach ze sebeodevzdání aze závislosti na druhém člověku – schizoidní typ, strach ze sebeuskutečnění – depresivní typ, strach zpomíjivosti, nestálosti aproměny – nutkavý typ astrach ze stálosti adefinitivnosti – hysterický typ (Riemann, 1999).

Viktor Frankl (1905–1997), tvůrce logoterapie, považuje hledání smyslu života za základní motivační sílu člověka. Ke smyslu vedou tři kategorie hodnot: tvůrčí – jedinec svými činy obohacuje svět, zážitkové – člověk obohacuje sebe sama prožíváním přírodních krás, umění atd. ahodnoty postojové – jimiž jedinec čelí beznadějné anezměnitelné životní situaci, např.statečnost, hrdost (Frankl, 2006).

1.3.5Psychodiagnostické ahumanisticképojetí psychologie písma

Na obrázku 1je stručně naznačen postup grafologické práce (podrobněji viz kapitola 5). Po metodickém rozboru rukopisu celostním přístupem psychologie písma následuje vytvoření závěrečného výkladu osobnosti, který je možno koncipovat ve dvou základních podobách – vpsychodiagnostickém ahumanistickém pojetí.

Obr.1 Psychodiagnostické ahumanistické pojetí psychologie písma

Psychodiagnostické pojetí výkladu podává ve výsledném „psychodiagnostickém“[4] posudku integrovaný popis navzájem provázaných dispozičních, strukturních adynamických charakteristik pisatelovy osobnosti, včetně případných vnitřních nerovnováh, konfliktů arozporů. Humanistické pojetí se pak ve výkladu zaměřuje na pisatelovu osobnost více zhlediska dynamické, procesuální, hodnotové amotivační stránky. Vzávěrečném „empaticky rozumějícím“portrétu zprostředkovává porozumění „zaměřené na pisatele“, tedy sakcentem na pisatelovo nitro azpůsob prožívání, na pohled jakoby zjeho perspektivy, na pochopení projevů jedince zjeho vlastního stanoviska. (Další odlišnosti psychodiagnostické ahumanistické psychologie písma viz oddíl 8.1.)

Koncepce výsledného psychologického výkladu osobnosti se odvíjí od účelu rozboru (např.vpersonalistických posudcích se používá spíše psychodiagnostické pojetí, vosobním poradenství bývá přínosné pojetí humanistické apod.), ale také od osobních preferencí (jaký výklad apohled na pisatelovu osobnost je grafologovi bližší) atd.

1.4Limity psychologie písma

Vpředchozí kapitole jsme uvedli spektrum výpovědních možností psychologie písma. Nyní se budeme zabývat jejími limity, tedy skutečnostmi, které zpísma nelze spolehlivě zjistit, ato nezávisle na používané grafologické metodě.

Rozboremrukopisu neurčíme:

•Kalendářní věk – je však možno rozpoznat pisatelovo duševní mládí nebo stáří, které věku chronologickému nemusí odpovídat. Atak se například mentální mladistvost vitálního osmdesátiletého pisatele odráží vživém, dynamickém aelastickém rukopisu, zatímco ztužené, nepružné písmo dvacetiletého zrcadlí určitou psychickou rigiditu.[5]

•Pohlaví asexuální orientaci – lze však určit maskulinní či femininní charakter písma. Například energické, razantní, dynamicky rozmáchlé písmo ženy vykazuje mužské prvky, zatímco měkkost, jemnost, oblost vrukopisu muže vyjadřuje spíše prvky ženské. Nikterak to však nevypovídá opisatelově sexuálním zaměření.

•Inteligenci ve smyslu IQ (inteligenční kvocient) – je ale možno zjistit charakteristiky pisatelovy emoční asociální inteligence. Emoční asociální inteligence zahrnuje schopnost rozpoznávat auvědomovat si své emoce, ovládat se amotivovat sebe sama, reagovat pružně aadekvátně daným okolnostem, dále schopnost empaticky se naladit na prožívání druhých lidí aporozumět jejich světu, umění komunikovat ajednat slidmi atd. (např. Goleman, 1997).

Příklad

Zrukopisů Boženy Němcové nepoznáme výši jejího IQ, zjistíme však, že její písmo vypovídá oschopnosti empatie, okomunikativnosti asociální obratnosti, duševní flexibilitě atd. Podobně zpísma význačného vědce Gregora Mendela neurčíme, jakým IQ vládl, ale rozpoznáme např. sklon ke zvýšené sebekontrole auzavřenosti, méně spontánní či autentický projev, snahu okorektnost asolidnost vjednání sdruhými lidmi atd.

•Specifické schopnosti, nadání atalenty – na základě rukopisu není možné zjistit, má-li pisatel například hudební sluch, je-li nadaný sochař nebo malíř, je-li (nebo bude-li) hudebním géniem či převratným vynálezcem apod.

Příklad

Zrukopisů nepoznáme, že Antonín Dvořák či Bedřich Smetana jsou považováni za hudební velikány anebo Gregor Mendel za význačného vědce. Rozpoznáme však, jakými osobnostmi byli jako „obyčejní lidé“, amůžeme se přiblížit jejich vnitřnímu světu.

•Konkrétní chování vkonkrétní situaci – zpísma nelze stanovit, jak se pisatel zachová vkonkrétní situaci. Zrukopisu zjistíme trvalejší osobnostní dispozice kurčitému způsobu chování, prožívání amyšlení, nikoli však jejich konkrétní projevy vdané aktuální situaci.

Příklad

Trvalejšími vnitřními dispozicemi, onichž vypovídajírukopisy Antonína Dvořáka, jsou např.:nižší spoutanost konvencemi, bohaté aintenzivní prožívání, sklony kimpulzivitě análadovým zvratům či mnohdy nevypočitatelným proměnám vkonání apod. Nezjistíme však, jak by Antonín Dvořák jednal aktuálně vkonkrétní situaci, jakým způsobem by zareagoval, atd.

•Vzdělání, povolání, rodinné aživotní poměry, události zpisatelova života, věštbu do budoucnosti, délku života, těhotenství, vzhled, je-li pisatel levák či pravák – zpísma dále nezjistíme, jestli se pisatel dopustil (nebo dopustí) činu, který je vdaném kulturním okruhu považovaný za kriminální (vražda, krádež apod.).

•Diagnostiku nemocí – grafologický rozbor rukopisu nelze používat jako nástroj kdiagnostikování fyzických ani psychických nemocí. Vpísmu se sice mohou odrážet projevy duševních atělesných chorob, příp. hraničních či psychopatologických rysů, avšak na jejich základě není možno stanovovat lékařské diagnózy.

Příklad

Vposledním dopisu Boženy Němcové (ukázka 13), který psala dva měsíce před svou smrtí, je patrný výrazný vliv choroby na rukopis. Avšak přesnou diagnózu nemoci, jíž Božena Němcová trpěla, není možné zrukopisu určit.[6] (Srovnávací studie tohoto dopisu srukopisy BN zdřívějších let je uvedena vknize Portréty historických osobností.)

Nemoc se stejnou diagnostickou „nálepkou“ prožívá každý člověk jinak amá pro něho jiný osobní význam. Rozborem písma studujeme, jakým typickým způsobem pisatel prožívá, reaguje avztahuje se ke světu iksobě samému. Vtéto souvislosti přináší zajímavé poznatky pojetí komunikačních stresových pozic americké psychoterapeutky Virginie Satirové (blíže viz oddíl 2.1.3). Satirová (2005) ve svých výzkumech rodinné komunikace opakovaně zjišťovala čtyři komunikační vzorce, usmiřující, obviňující, superracionální arušící, které považovala za nezdravé, neboť mohou vést ke zdravotním problémům; za zdravý způsob komunikování pokládala kongruenci (blíže viz oddíl 2.1.3). Způsob, jak se sebou „zacházíme“ akomunikujeme sokolím, se otiskuje do našeho celkového dlouhodobého výrazu. Odráží se vdržení těla, gestikulaci, mimice, mluvě, vpohybu apod. azrcadlí se také vrukopisu. Rozborem písma lze vyvodit, kjakým psychosomatickým nerovnováhám je osobnost potenciálně náchylnější. Například rozboremrukopisu zjistíme, že pisatel převážně inklinuje kusmiřujícímu způsobu komunikace, tj. potlačuje sebe sama, nevěří si, podřizuje se požadavkům okolí, má strach se prosazovat apod. Opakovaně prožívaná úzkost, vnitřní sevřenost astísněnost (která se odráží ive výrazu rukopisu) může vést krůzným psychosomatickým problémům, kupř. kúzkostnosti, depresi, migréně, žaludečním astřevním problémům, bolestem zad, plicním potížím apod. Avšak na základě rozboru písma není vhodné činit jakékoli závěry opisatelových současných, minulých či budoucích chorobách. Na druhou stranu může být přínosné, když spolu spisatelem zpětně pátráme, jak prodělaná nebo právě probíhající nemoc souvisí sjeho osobností.

Příklad

Úvahy osouvislosti určité nemoci scharakteristikami osobnosti, které byly zjištěny rozborem písma, jsou uvedeny ugrafologického portrétu Bedřicha Smetany (symbolika hluchoty), uportrétu Antonína Dvořáka (symbolika agorafobie) aGregora Mendela (symbolika ledvinového onemocnění) vknize Portréty historických osobností (Baková, 2015).

1.5Využití psychologie písma

Grafologické rozbory rukopisů se využívají především vnásledujících oblastech:

•Osobní rozbory – rozbor přispívá kprohloubení pisatelova sebepoznání asebeporozumění, klepší orientaci vsobě, kvyššímu sebepřijetí apodpoře pisatelova osobnostního růstu.

•Partnerské rozbory – porovnání rozborů rukopisů partnerů umožňuje, aby si navzájem lépe porozuměli, více pochopili subjektivní svět druhého, blíže rozpoznali zdroje případných nesrovnalostí ve vztahu apod.

Příklad

Vknize Portréty historických osobností je uvedena partnerská studie manželů Boženy Němcové aJosefa Němce, která zrůzných úhlů nasvěcuje jejich vztah tak, jak se jeví ze vzájemné komparacegrafologických rozborů jejich rukopisů.

•Skupinové rozbory – poskytují vhled do dynamiky skupin. Rozbory písma jednotlivých členů pracovního týmu, zájmových společenství aj. umožňují zmapovat mezilidské vztahy vtýmu, dynamiku azpůsob spolupráce, role vtýmu, způsoby řešení konfliktů atd.

•Personalistické rozbory – grafologické rozbory bývají součástí konkurzního řízení při výběru pracovníků na určitou funkci. Výhodou oproti jiným testům je stresová ačasová nenáročnost pro pisatele. Ve výsledném posudku se uplatní tzv. filtr informací, tj. grafolog nesděluje vše, co zrukopisu zjistil, ale uvádí pouze charakteristiky týkající se dané pracovní funkce.

•Rozbory pro potřeby psychologa nebo psychoterapeuta – grafologický pohled na rukopis se stává součástí baterie psychologických testů apsychologických posudků, lze jej využít ke studiu případných změn klientova písma vrámci psychoterapie apod.

Příklad

Příklad

Table of Contents

O autorce

Poděkování

Úvod

Část první

GRAFOLOGIE JAKO PSYCHOLOGIE PÍSMA

1. Grafologie a psychologie písma

1.1 Grafologické metody

1.2 Celostní přístup psychologie písma

1.3 Výpovědní možnosti psychologie písma

1.4 Limity psychologie písma

1.5 Využití psychologie písma