Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

JUDr. Petr Novotný, Ph.D, Mgr. Jitka Ivičičová,
JUDr. Monika Novotná, Mgr. Monika Štýsová

Nový občanský zákoník

Principy a základní pojmy

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00  Praha 7
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
www.grada.cz
jako svou 5461. publikaci

Realizace obálky Jan Dvořák
Sazba Antonín Plicka
Odpovědná redaktorka Ing. Šárka Kratochvílová
Počet stran 144
První vydání, Praha 2014

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

© Grada Publishing, a.s., 2014

ISBN 978-80-247-5163-4

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

E-knihu ve formátu EPUB vytvořil Antonín Plicka

ISBN 978-80-247-9133-3 (ve formátu PDF)
ISBN 978-80-247-9134-0 (ve formátu EPUB)

Úvod

Tematická řada Nový občanský zákoník přináší ucelenou řadu publikací, které se zabývají jednotlivými částmi nového občanského zákoníku. Rekodifikace občanského práva byla provázena velkou mediální prezentací, avšak v některých směrech média občany zbytečně strašila, někdy je informovala nepřesně.

První část je věnována teoretickým základům, ze kterých nový občanský zákoník vychází a které se promítají především do základních principů. Tyto principy pak představují stěžejní východiska nejen pro občanský zákoník, ale pro celý komplex soukromého práva. Základní zásady nového občanského zákoníku jsou totiž výslovně formulovány také jako základní zásady soukromého práva. Proto se budou aplikovat i na právní vztahy, upravené jinými právními předpisy – zákonem o obchodních korporacích, zákoníkem práce apod.

Nový občanský zákoník přichází s celou řadou nových pojmů a definic. Tyto pojmy pak samozřejmě používají i ostatní právní předpisy – proto si nový občanský zákoník vyžádal řadu novelizací stávajících právních předpisů. Právě základní zásady a základní pojmy bychom chtěli čtenářům vysvětlit v této publikaci. Základní zásady je možné rozdělit na dvě skupiny – první skupinu tvoří principy poctivého jednání, které by měl každý používat ve svém každodenním životě. Druhou skupinu tvoří principy výkladu a aplikace soukromoprávních předpisů, kterými se budou řídit soudci ve své nové rozhodovací praxi. Právě postavení soudců rozhodujících podle nového občanského zákoníku se zcela zásadně změní. Stávající občanský zákoník je víceméně nutil k pozitivistickému a formalistickému postupu, který mnohdy vedl k tomu, že veřejnost soudní rozhodnutí vnímala jako nespravedlivá. Nový občanský zákoník svými základními zásadami zdůrazňuje roli soudce jako spolutvůrce práva a ukládá mu rozhodovat podle základních principů dobrých mravů a spravedlnosti. Právě proto jsou základní zásady soukromého práva formulované novým občanským zákoníkem tak významné.

Nové, lépe řečeno v řadě případů staronové pojmy, se kterými nový občanský zákoník pracuje, jsou výrazně více české než pojmy staré úpravy. V některých případech jde o logické pojmy, jejichž používání v praxi nebude činit žádné zvláštní problémy (např. člověk místo fyzická osoba, svéprávnost místo způsobilost k právním úkonům), na některé si budeme muset zvyknout (např. zápůjčka místo půjčka, příkaz místo mandát). Vysvětlit novou terminologii občanského zákoníku je tak jedním z cílů této publikace.

Na následujících stránkách a v dalších publikacích této řady bychom chtěli seznámit občany se vším novým, co rekodifikace přináší do jejich každodenního života. Věříme, že se naše publikace dokáží provést naše čtenáře úskalími, které nový občanský zákoník přináší.

Petr Novotný

1Základní zásady nového občanského zákoníku

Nový občanský zákoník přináší skutečně revoluční změny v pojetí soukromého práva. Po totalitních právních předpisech, občanském zákoníku z roku 1950 a z roku 1964, založených na pozitivistickém přístupu k právu, přichází kodex, který vyzdvihuje přirozená nezadatelná práva člověka. A tato práva chrání jako největší hodnotu. Nové pojetí má svůj odraz v základních zásadách soukromého práva a principech, na kterých je občanský zákoník postaven.

Teorie práva, založená na právním pozitivismu, vychází z toho, že pouze psané právo, tedy právo schválené předepsaným způsobem ve formě zákonů, je právem, kterému se musí vše a všichni podřídit. Právníci, kteří mají k právu pozitivistický přístup, nezkoumají, zda je právo spravedlivé – za rozhodující považují psaný text právního předpisu a před duchem zákona upřednostňují jeho doslovné znění. Naproti tomu právníci, kteří vyzdvihují přirozenoprávní teorii, vycházejí z názoru, že psané právo se musí přizpůsobit přirozeným právům člověka. A pokud je s nimi v rozporu, musí jim ustoupit. Přirozenoprávní teorie dává také při výkladu právního předpisu přednost takové interpretaci, která je v souladu se smyslem a účelem zákona – tedy duchem zákona – před jeho doslovným zněním.

i.Soukromé a veřejné právo

Občanský zákoník je základním kodexem soukromého práva. Za soukromé právo považujeme tu část právního řádu, která se zabývá úpravou vzájemných práv a povinností osob. Pro soukromé právo je typické rovnoprávné postavení jeho účastníků. Tím se liší od práva veřejného, kde na jedné straně vystupuje vždy stát jako orgán veřejné moci. Uplatňování soukromého práva musí být nezávislé na uplatňování práva veřejného – jinými slovy, nikdo nemůže (s výjimkou případů výslovně upravených zákonem) nutit v občanskoprávním vztahu nějakou osobu k nějakému jednání, aniž by ona sama takové jednání zamýšlela.

ii.Základní zásady soukromého práva

Úvodní zásady zakotvené v hlavě I. nového občanského zákoníku zakotvují zásady a výkladová pravidla, která se musejí aplikovat na všechny normy veřejného práva. Důležité je, že se tyto zásady a pravidla budou aplikovat i na ty právní vztahy, které vznikly před 1. lednem 2014, pokud před tímto datem i nezanikly a nebyly vypořádány.

Občanský zákoník proto hned ve svém úvodu stanoví, že si osoby mohou ujednat svá vzájemná práva a povinnosti odchylně od zákonné úpravy. Zakázána jsou jen taková ujednání, která by porušovala dobré mravy, veřejný pořádek nebo statusové otázky, tedy právo týkající se postavení osob, včetně práva na ochranu osobnosti. V občanském právu tak platí zásada svobodného jednání osob.

Občanský zákoník ve svých úvodních ustanoveních definuje interpretační pravidla. To jsou pravidla, podle kterých musí být postupováno při výkladu jednotlivých zákonných ustanovení soukromého práva vůbec. Především musí být tento výklad v souladu s Listinou základních práv a svobod a ústavním pořádkem vůbec, zásadami, na kterých spočívá občanský zákoník a se zřetelem k trvalým hodnotám, které chrání. Platí tedy zásada nadřazenosti chráněných hodnot nad ustanoveními občanského zákoníku. V případě, že by se dostal doslovný výklad předpisu soukromého práva do rozporu s Listinou, ústavním pořádkem, zásadami občanského zákoníku nebo hodnotami, které jsou zde chráněny, musí doslovný výklad ustoupit. Tato zásada dokládá, že občanský zákoník vychází z popsané přirozenoprávní teorie. Podle této teorie jsou člověku dána už v okamžiku jeho narození přirozená práva, jako právo na život, na vlastnictví apod., která stát musí chránit a která nesmějí být svévolně omezena. Přirozenoprávní východiska jsou v občanském zákoníku posílena zákazem, aby se někdo dovolával slov právního předpisu proti jeho smyslu. Výklad a použití právního předpisu nesmí být nikdy v rozporu s dobrými mravy a nesmí vést ke krutosti a bezohlednosti urážející obyčejné lidské cítění. Z této zásady můžeme dovodit, že i morálka, tedy dobré mravy, jsou hodnotou, kterou musí právo chránit a která je v tomto směru právu nadřazena. Aplikace této zásady v rozhodovací praxi soudů by měla zabránit rozsudkům, které jsou sice v naprostém souladu s doslovným zněním zákonného ustanovení, ale jsou obecně vnímány jako zjevně nespravedlivé. Do budoucna bychom se proto už neměli setkávat s názorem, že právo a spravedlnost jsou rozdílné pojmy a že právo brání darebáky. Občanský zákoník totiž výslovně uvádí, že soukromé právo vyvěrá z obecně uznaných zásad spravedlnosti a práva.

Přirozenoprávní teoretická východiska nového občanského zákoníku jsou dále posílena vymezením předmětu, který chrání soukromé právo – je to důstojnost a svoboda člověka a jeho přirozené právo brát se o vlastní štěstí a štěstí jeho rodiny nebo lidí jemu blízkých. Současně jsou vymezeny i meze svobody každého člověka tak, že výkon jeho práv a jejich ochrana nesmí způsobovat bezdůvodně újmu druhým. Zákon tak zakotvuje obecnou zásadu, že svoboda jednotlivce končí tam, kde začíná svoboda jiného.

Základní zásady vymezené občanským zákoníkem vycházejí z obecných principů mravnosti. Mnoho z nich bylo již součástí římského práva. Základní obecnou zásadou soukromého práva je, že každý má právo na ochranu svých přirozených práv, tedy na ochranu svého života a zdraví, svobody, cti, důstojnosti a soukromí. Zvláštní zákonné ochrany požívají rodina, rodičovství a manželství – a je možná určitým projevem předsudků, které by moderní občanský zákoník neměl mít, že stejné ochrany nepožívá také registrované partnerství osob stejného pohlaví. Občanský zákoník tuto problematiku vyřešil až v závěrečných (mnohdy opomíjených) ustanoveních. Tam uvádí, že ustanovení části první (obecná část), třetí (absolutní majetková práva) a čtvrté (relativní majetková práva) o manželství a o právech a povinnostech manželů platí obdobně pro registrované partnerství a práva a povinnosti partnerů. Všimněme si, že zcela záměrně z těchto ustanovení, která zrovnoprávňují manželství a registrované partnerství, vyňal zákonodárce ustanovení části druhé, tedy rodinné právo.

Nový občanský zákoník zakazuje šikanu i zneužívání vlastní neschopnosti. Na jedné straně totiž chrání všechny, kdo by pro své nedostatečné schopnosti, ať z důvodu nedostatku věku či rozumu nebo pro závislost svého postavení mohly utrpět nedůvodnou újmu, ale současně zakazuje, aby někdo těžil z vlastní neschopnosti k újmě druhých.

Zásada pacta sunt servanda je v občanském zákoníku naplněna výslovným příkazem, že daný slib zavazuje a smlouvy mají být plněny.

Za základní právo je považováno i vlastnické právo. Proto občanský zákoník vychází ze zásady ochrany vlastnického práva a určuje, že jen zákon může stanovit, jak vlastnictví vzniká a zaniká.

Potvrzením další zásady římského práva qui tacet consentire videtur (kdo užívá svého práva, nikomu neublíží) je, že nikomu nelze odepřít to, co po právu náleží jakékoli osobě.

iii.Rozum, vědomost a odbornost

Při posuzování subjektivní stránky právního jednání bude nutné zkoumat, zda jednající osoba o svém jednání a jeho následcích věděla nebo vědět měla a mohla.

Občanský zákoník vychází z domněnky, že každá svéprávná osoba má rozum průměrného člověka i schopnost užívat jej s běžnou péčí a opatrností a že to každý od ní může v právním styku důvodně očekávat. Znamená to, že občanský zákoník zakotvuje zásadu pečlivosti a opatrnosti pro jednání osob v právních vztazích. Občanský zákoník v dalších ustanoveních upravujících jednotlivé právní instituty vychází ze zásady vigilantibus iura scripta sunt (zákony jsou psány pro bdělé, tedy pro ty, kteří dbají o svá práva). Chrání proto především právě ty osoby, které svá práva řádně vykonávají, nejsou lehkomyslné a aktivně svá práva chrání. Prolomení této zásady je možné spatřovat v posílené ochraně spotřebitelů (v návaznosti na závaznou evropskou úpravu) a v jistém směru také v ochraně slabší strany v závazkových právních vztazích.

Občanský zákoník v dalších ustanoveních dává návod, jak by měli účastníci občanskoprávních vztahů a následně v případě sporu také soudy, posuzovat otázku vědomosti určité osoby o určité skutečnosti. V mnohých ustanoveních, zejména o odpovědnosti za škodlivý následek, totiž občanský zákoník upravuje určitý následek v závislosti na tom, zda daná osoba o určité skutečnosti věděla, musela nebo mohla vědět. Taková „vědomost“ pak musí být vždy vykládána jako vědomost, kterou si důvodně osvojí osoba případu znalá při zvážení okolností, které jí musely být v jejím postavení zřejmé. Pro posouzení otázky vědomosti tak nejsou brány v úvahu jen nějaké abstraktní rozumové schopnosti jednající osoby, ale také její postavení. Jinými slovy – soud by ve sporném případě měl zkoumat, zda by si jiná osoba ve stejném postavení měla, mohla či musela osvojit vědomosti o dané záležitosti. Subjektivnímu kritériu se tak občanský zákoník pokouší dát objektivní rozměr.

Zvýšená odpovědnost za jednání s odbornou péčí je dána osobě, která se přihlásí k odbornému výkonu jako příslušník určitého povolání nebo stavu. V takovém případě občanský zákoník dovozuje, že tato osoba dala najevo, že je schopna jednat se znalostí a pečlivostí, která je s jeho povoláním nebo stavem spojena. Pokud pak daná osoba jedná bez této odborné péče, jde to k její tíži. Pro posouzení zvýšené odpovědnosti tedy není rozhodující, zda daná osoba je skutečně příslušníkem určitého povolání a skutečně má předpokládané odborné znalosti. Rozhodující je, že ona sama vystupuje navenek jako odborník. Podle tohoto ustanovení pak lze přičítat k tíži ledabylé a neodborné jednání nejen skutečnému odborníkovi, ale také takové osobě, která se za odborníka pouze vydává – např. falešnému advokátovi nebo lékaři. Naproti tomu nelze proti vůli dotčené strany zpochybnit povahu nebo platnost právního jednání jen proto, že jednal ten, kdo ke své činnosti neměl potřebné oprávnění (např. pokud bude uzavřena smlouva o dílo na stavbu domu, nezpůsobí její neplatnost, že zhotovitel nemá potřebné živnostenské oprávnění ke stavební činnosti) nebo komu je činnost zakázána. Toto ustanovení tak představuje posílení autonomie vůle účastníků občanskoprávních vztahů a současně ukazuje na snahu odtrhnout soukromé právo od práva veřejného – sankce za to, že osoba uzavírá smlouvy bez potřebného živnostenského oprávnění nechť jsou řešeny podle živnostenského zákona, ale ať taková skutečnost nezasahuje do soukromého práva.

Občanský zákoník ukládá každému povinnost jednat v právním styku poctivě. Je výslovně zakázáno, aby někdo těžil ze svého nepoctivého nebo protiprávního činu či z protiprávního stavu, který vyvolal nebo nad kterým má kontrolu. Občanské právo chrání jednotlivce především takovými nepoctivými nebo protiprávními činy, které nejsou takové intenzity, aby byly považovány za přestupky nebo dokonce trestné činy – ale tím spíše je pak poskytována ochrana před jednání, které je už považováno za čin trestný. Tak např. nikdo nesmí těžit z toho, že neplatí své dluhy. Potvrzením povinnosti jednat poctivě je pak zásada, že zjevné zneužití práva (šikanózní výkon práva) nepožívá právní ochrany. Za zjevné zneužití práva je podle dosud aktuální judikatury považován případ, kdy motivem výkonu práva oprávněné osoby není poctivý výkon jejího práva, ale poškození jiného. Mohlo by se jednat např. o situaci, kdy byla zdravotní, sociální či ekonomická situace povinného taková, že by výkonem práva docházelo k závažnému ohrožení privilegovanějšího právem chráněného zájmu na straně povinného, např. jeho schopnosti uspokojovat své bytové potřeby. Za šikanózní výkon práva byl považován rovněž případ vymáhání smluvní pokuty, kdy dlužník porušil dohodnuté splátky úvěru jen proto, že mu věřitel (banka) znemožnil nakládat s peněžními prostředky uloženými na účtech, které pro dlužníka vedl.

iv.Ochrana soukromých práv

Ochranu soukromých práv poskytuje každému orgán veřejné moci, zpravidla soud. Vedle toho jsou zakotveny také podmínky pro to, aby si každý mohl pomoci ke svému právu sám s využitím institutu svépomoci.

Občanský zákoník umožňuje každému, kdo se cítí ve svém právu zkrácen, aby se domáhal ochrany u orgánu veřejné moci. Pokud není zvláštním zákonem v konkrétním případě stanovena věcná působnost jiného orgánu veřejné moci, je tímto orgánem soud.

Pro soudní rozhodování zakotvuje občanský zákoník nově zásadu legitimního očekávání (dosud jsme ji měli výslovně zakotvenu ve správním právu) a stanoví, že každý, kdo se domáhá právní ochrany, může důvodně očekávat, že jeho právní případ bude rozhodnut obdobně jako podobný právní případ, který už v minulosti rozhodnut byl. Jistě v důsledku této zásady nepřejdeme na anglosaský právní systém založených na precedentech, nepochybně však bude ještě více posílena úloha ustálené judikatury pro posuzování obdobných případů.

Novinkou v občanském právu je zakotvení svépomoci. Podle zákona si každý může přiměřeným způsobem pomoci ke svému právu sám. Podmínkou, aby se jednalo o oprávněný zákrok, je přímé ohrožení práva zasahujícího jedince a dále musí být zřejmé, že by zásad veřejné moci přišel pozdě. Úsilí a prostředky, které ohrožený jedinec vynakládá na odvrácení hrozícího zásahu do jeho práva, musí být přiměřené nejen vzhledem k jeho okolnostem, ale také vzhledem k jeho osobě a postavení. Uvědomme si, že svépomoc má napomoci k odvrácení hrozícího nebo trvajícího zásahu do práva jedince za situace, kdy by eventuální zásah veřejné moci přišel tak pozdě, že by protiprávním důsledkům zásahu do práva jedince nedokázal zabránit. Svépomoc je zapotřebí odlišovat od institutu nutné obrany a krajní nouze, i když v některých případech může mít zákrok znak obojího. Typickým příkladem svépomoci bude např. obrana proti imisím v sousedských sporech – pokud soused ani na žádost druhého např. pokračuje v pálení zahradního odpadu, může dotčený soused v rámci svépomoci uhasit oheň na cizím pozemku sám. Současně je nutné zdůraznit, že svépomoc není pomsta. Pokud tedy zůstaneme u sousedských sporů – když jeden soused druhému rozbije okno, nemůže poškozený jít a rozbít mu jej rovněž. Takový zákrok by byl rozhodně neoprávněný.

v.Zvláštní zásady občanského zákoníku

Další zásady, na nichž je postaven občanský zákoník, rozebíráme v dalších kapitolách naší publikace, a proto se nyní o nich zmíníme jen stručně.

Zásada superficies solo cedit, neboli stavba je součástí pozemku, je nejrevolučnějším zásahem do občanského práva po roce 1989. Znamená to, že se české občanské právo vrací k zásadě, podle níž je stavba součástí pozemku. Do budoucna tak bude možné oddělené vlastnictví pozemku a stavby pouze za specifických podmínek, navíc – protože stavba přestává být samostatnou nemovitou věcí, nebude oprávněná osoba vlastníkem stavby, ale bude mít jen právo stavby.

Pro právní jednání platí zásada autonomie vůle smluvních stran a strany si mohou smluvně dohodnout vše, co není zákonem výslovně zakázáno. Právní jednání jsou postavena na zásadě neformálnosti. Je tak možné smlouvy uzavírat v ústní formě s výjimkami stanovenými zákonem (tak je tomu např. při dispozicích s nemovitostmi zapsanými do katastru nemovitostí). Pro výklad právních jednání platí priorita výkladu, který nezakládá jejich neplatnost před výkladem, který by neplatnost zakládal.

2Osoby ajejich práva

Subjekty občanského práva jsou fyzické osoby (zákoník často užívá také pojem „člověk“) aprávnické osoby. Vpřípadě, že zákon používá pojem člověk, rozumí jím vždy pouze fyzickou osobu. Tam, kde používá pojem osoba, může jít oosobu fyzickou iprávnickou. Ktomu, aby byla osoba plnohodnotným účastníkem právního vztahu, musí mít právní osobnost asvéprávnost.

Právní osobnost asvéprávnost

Právní osobnost (podle dřívější terminologie právní subjektivita) je způsobilost mít vmezích právního řádu práva apovinnosti. Svéprávnost (dříve způsobilost kprávním úkonům) je pak schopnost osoby nabývat vlastním právním jednáním práva azavazovat se kprávním povinnostem, tedy způsobilost právně jednat.

Občanský zákoník zakazuje, aby se někdo vzdal své právní osobnosti nebo svéprávnosti, byť jen částečně. Pokud by to někdo učinil, nemělo by takové vzdání se právní osobnosti nebo svéprávnosti žádné právní účinky anepřihlíželo by se kněmu.

Pouze osoba může mít arealizovat svá práva apouze osobě lze uložit povinnosti ajejich plnění na ní vymáhat. Pokud tedy někdo zřídí právo nebo uloží povinnost tomu, co osobou není, přičte se toto právo nebo povinnost osobě, které podle povahy právního případu náleží. Podle nového občanského zákoníku např.zvíře už sice není věcí, není však ani osobou – nemá ani právní osobnost ani svéprávnost. Nemůže proto nabýt žádná práva, např.darem nebo dědictvím. Obdobně nemůže práva apovinnosti nabýt sdružení osob, které nesplňuje zákonné podmínky korporace nebo jiné právnické osoby.

Přirozená práva

Přirozenoprávní teorie, na které je postaven občanský zákoník, vychází ztoho, že každý člověk má vrozená přirozená práva, která jsou rozpoznatelná už samotným rozumem acitem (existují tedy nezávisle na právním řádu). To vede ktomu, že každého člověka občanský zákoník považuje za osobu (má právní osobnost). Zákon pak může stanovit jen hranice přirozených práv každého člověka azpůsob jejich ochrany.

Přirozená práva, která jsou spojena sosobností člověka, nelze převést na jiného ačlověk se jich nemůže ani vzdát. Pokud by to někdo přes tento zákaz učinil, šlo by jen ozdánlivé jednání, ke kterému by se nepřihlíželo. Přitom se ze zákona nepřihlíží ani komezením přirozených práv nad rámec přípustný zákonem nebo vpřípadě, že by takové omezení odporovalo dobrým mravům nebo veřejnému pořádku.

Právnické osoby

Za právnickou osobu považuje občanský zákoník organizovaný útvar. Ktomu, aby tento organizovaný útvar byl právnickou osobou, musí mít zákonem přiznanou právní osobnost. Právnická osoba může určit předmět své činnosti. Bez ohledu na to, jak však svůj předmět činnosti vymezí, může mít taková práva apovinnosti, které se slučují sjejí právní povahou.

Občanský zákoník ve svých ustanoveních upravuje obecné základy vzniku, existence afungování, jakož izrušení azániku právnických osob. Tato úprava je základem pro právnické osoby soukromého práva (obchodní společnosti adružstva jsou dále podrobněji upraveny zákonem oobchodních korporacích). Právnické osoby veřejného práva podléhají zásadně zákonům, podle nichž byly zřízeny (např.zákonu oobcích) austanoveními občanského zákoníku se řídí jen tehdy, pokud se to slučuje sjejich právní povahou. Za právnickou osobu voblasti soukromého práva se považuje stát. Způsob jednání státu je pak upraven zvláštními právními předpisy.

Osoba blízká

Vrámci pojednání oosobách definuje občanský zákoník termín osoba blízká, se kterým se setkáváme také vjiných právních odvětvích, např.vtrestním právu nebo přestupkovém právu. Osoba blízká je především příbuzný vřadě přímé (tedy vlinii předci – potomci vjakémkoli stupni), dále sourozenec, manžel aregistrovaný partner. Za osobu blízkou navzájem mohou být považována také jiné osoba vpříbuzenském poměru (např.teta, bratranec, švagr) nebo vobdobném poměru (přítelkyně), za podmínky, že by újmu, kterou utrpěla jedna znich, by druhá důvodně pociťovala jako újmu vlastní. Občanský zákoník přitom stanová vyvratitelnou domněnku, že za osoby blízké jsou považovány osoby sešvagřené aosoby, které spolu trvale žijí. Vyvratitelná domněnka znamená, že platí, pokud není prokázán opak (připouští se důkaz opaku).

Občanský zákoník či jiný právní předpis může kochraně třetích osob stanovit zvláštní podmínky nebo omezení pro převody majetku (tak se např.věřitel může dovolat neúčinnosti právního jednání, kterým jeho dlužník převedl majetek na osobu blízkou scílem zmařit splnění svého dluhu). Takové omezení pak ze zákona platí také na dispozice smajetkem nebo obdobná právní jednání mezi právnickou osobou ačlenem jejího statutárního orgánu (např.mezi společností sručením omezeným ajejím jednatelem) nebo tím, kdo právnickou osobu podstatně ovlivňuje jako její člen (typicky např.majoritní společník společnosti sručením omezeným) nebo na základě dohody či jiné skutečnosti.

i.Fyzická osoba – člověk

Fyzickou osobu označuje občanský zákoník na více místech termínem člověk. Zakotvuje, že člověk má právní osobnost (tedy způsobilost mít práva apovinnosti) od narození až do smrti. Vedle toho zkoumá svéprávnost – způsobilost člověka vlastním jednáním nabývat práva azavazovat se (právně jednat).

Každý člověk také odpovídá za své jednání – podmínkou je, aby dokázal své jednání ajeho účinky posoudit aovládnout je. Pokud tedy někdo není schopen své jednání ovládat nebo není schopen posoudit své jednání (typicky novorozenec), za své jednání nemůže být činěn odpovědným. To však neznamená, že by se někdo mohl sám zbavit své odpovědnosti tím, že se přivede do stavu, ve které není schopen posoudit aovládnout své jednání, např.vdůsledku těžké opilosti nebo po požití omamných látek. Vpřípadě, že se to takového stavu přivede sám avlastní vinou, nese odpovědnost za veškeré své jednání vtomto stavu učiněné.

Řekli jsme si, že právní osobnost nabývá člověk narozením atedy až narozením může nabýt nějaká práva. Pokud je to však vzájmu počatého dítěte, hledí se na něj jako na narozené. Tak je tomu např.vdědických věcech, kdy způsobilým dědicem je idítě, které bylo vdobě zůstavitelovy smrti počaté, ikdyž dosud nebylo narozené. Občanský zákoník presumuje, že se dítě narodí živé (vyvratitelnou domněnkou, tedy je připuštěn důkaz opaku, ale vpochybnostech se má za to, že se dítě narodilo živé). Vpřípadě, že se nenarodí dítě živé, hledí se na ně, jako by nikdy nebylo. To znamená, že se naopak presumuje situace, že dítě nikdy neexistovalo anikdy tudíž nemohlo práva apovinnosti nabýt.

Důkaz smrti

Právní osobnosti pozbývá člověk smrtí. Zásadně se smrt prokazuje veřejnou listinou (úmrtním listem), vystavenou po prohlédnutí těla zemřelého člověka předepsaným způsobem. Může se však stát, že tělo zemřelého nelze ohledat. Pak může člověka bez dalšího prohlásit za mrtvého ibez návrhu soud, pokud byl účasten takové události, že se jeho smrti vzhledem kokolnostem jeví jako jistá (např.letecká nebo lodní katastrofa). Ve svém rozhodnutí soud také určí, jaký den platí jako den úmrtí daného člověka.

Vpraxi se může stát, že bude nutné zkoumat, která ze dvou osob zemřela jako první (např.při autohavárii). Je tomu tak proto, že na tom mohou eventuálně záviset dědické otázky, např.za situace, kdy zemřelými jsou manželé, kteří po sobě navzájem dědí, ale po každém znich pak dědí jiné osoby (např.sourozenci každého znich). Vtakovém případě si občanský zákoník pomáhá fikcí astanoví, že všichni zemřeli současně. Vpopisovaném případě by pak manželé navzájem po sobě nedědili apo každém znich by dědili jejich dědici.

Právně důležitá může být také otázka místa úmrtí člověka. Pokud není známo, kde přesně člověk zemřel, stanoví občanský zákoník domněnku, že zemřel tam, kde bylo nalezeno jeho tělo. Pokud tělo nebylo nalezeno asmrt člověka je konstatována na základě toho, že byl soudem prohlášen za mrtvého, platí jako místo úmrtí to místo, kde naposledy člověk pobýval jako živý.

Změna pohlaví

Občanský zákoník upravuje možnou změnu pohlaví. Obecně popisuje, že změna pohlaví člověka nastává chirurgickým zákrokem při současném znemožnění reprodukční funkce apřeměně pohlavních orgánů. Za den změny pohlaví se pak považuje den, který je uvedený vpotvrzení vydaném poskytovatelem zdravotních služeb.

Změna pohlaví nemá zásadně vliv na osobní stav člověka ani na jeho osobní amajetkové poměry, zlogických důvodů však zaniká jeho manželství nebo registrované partnerství. Kbývalým manželům se potom přistupuje právně shodně jako krozvedeným. Znamená to, že na jejich práva apovinnosti muže aženy ke společnému dítěti amajetková práva apovinnosti vdobě po zániku manželství, se aplikují obdobně ustanovení občanského zákoníku orozvedených manželích. Vtomto případě pak je soud povinen ibez návrhu rozhodnout, jak bude každý zrodičů do budoucna pečovat ospolečné dítě. Vždy, když dítě bude svěřeno do péče jen jednoho zrodičů, měli by se oba rodiče dohodnout na výživném ana tom, jak se bude rodič, který dítě vpéči nemá, sdítětem stýkat. Pokud se nedohodnou nebo vyžaduje-li to zájem na výchově dítěte apoměry vrodině, může styk rodiče sdítětem upravit soud. Jen ve zcela výjimečných případech, kdy je to nutné vzájmu dítěte, soud právo rodiče osobně se stýkat sdítětem omezí nebo dokonce tento styk izakáže. Vždy platí, že rodič, který má dítě vpéči, je povinen dítě na styk sdruhým rodičem řádně připravit, setkání dítěte adruhého rodiče řádně umožnit avpotřebném rozsahu také spolupracovat sdruhým rodičem tak, aby se dítě mohlo sdruhým rodičem stýkat bez nějakých obtíží či komplikací. Po zániku manželství zdůvodu změny pohlaví jednoho zmanželů by se bývalí manželé měli také dohodnout na vypořádání svého společného jmění. Pokud se nedohodnou, může se každý znich obrátit se svým návrhem na soud, aby ten ojejich vypořádání rozhodl. Po uplynutí tří let, pokud nedojde ani kdohodě ovypořádání ani kpodání návrhu na soudní rozhodnutí ovypořádání, platí, že hmotné movité věci jsou ve vlastnictví toho zbývalých manželů, který je užívá výlučně jako jejich vlastník, ostatní hmotné movité věci anemovitosti jsou vpodílovém spoluvlastnictví obou zmanželů. Přitom jejich podíly jsou stejné aobdobně také ostatní majetková práva, pohledávky adluhy náleží oběma rovným dílem.

ii.Zletilost

Zletilostí se člověk stává plně svéprávným. Zásadně člověk nabývá zletilosti, atedy také plné svéprávnosti, dovršením osmnáctého roku svého věku, dále uzavřením manželství apřiznáním svéprávnosti.

Občanský zákoník výslovně připouští, aby plné svéprávnosti dosáhla také osoba mladší 18let, ato buď přiznáním svéprávnosti soudní cestou (viz níže), nebo uzavřením manželství. Vpřípadě, že by manželství uzavřela nezletilá osoba anásledně by její manželství zjakéhokoli důvodu zaniklo (ať rozvodem nebo smrtí jednoho zmanželů) nebo by bylo prohlášeno za neplatné, svéprávnosti tato nezletilá osoba už nepozbývá azůstává plně svéprávná.

Otázka nabytí zletilosti uzavřením registrovaného partnerství je otázkou pouze teoretickou. Zákon oregistrovaném partnerství totiž neumožňuje, aby tento svazek uzavřela osoba, která nedosáhla věku 18let.

Postavení nezletilých

Zletilostí (případně přiznáním svéprávnosti nebo uzavřením manželství) nabývá člověk plné svéprávnosti amůže tedy sám jednat asvým jednáním nabývat práva nebo se zavazovat vplném rozsahu. Kprávním jednáním může být způsobilá také nezletilá osoba, ale jen vomezeném rozsahu – je způsobilá ktakovým jednáním, která jsou co do povahy přiměřená rozumové avolní vyspělosti nezletilým jejího věku. Inezletilé dítě tak např.může kupovat zboží vobchodě auzavírat tak kupní smlouvu, ikdyž není plně svéprávné, pokud jde onákup přiměřený jeho věku.

Zákonný zástupce (zpravidla rodič) může také udělit nezletilému, který ještě nenabyl plné svéprávnosti, souhlas kurčitému právnímu jednání nebo kdosažení určitého účelu. Mělo by se tak stát vmezích zvyklostí soukromého života. Za této situace může nezletilý vmezích uděleného souhlasu sám právně jednat, ledaže by to bylo zákonem zvlášť zakázáno. Může se jednat např.osouhlas svyhledáním bytu auzavřením nájemní smlouvy vpřípadě, že dítě studuje jinde než vmístě bydliště rodiny, souhlas se zřízením bankovního účtu ačerpáním finančních prostředků zněj prostřednictvím platební karty, apod. Svůj souhlas může zákonný zástupce následně kdykoli omezit nebo odvolat. Souhlas zákonného zástupce, jakési „zmocnění“ nezletilého kdanému jednání, musí být proveden nejen ve vztahu knezletilému, ale také ve vztahu ktřetí osobě, které je jednání nezletilého adresováno (např.ve vztahu kdruhé smluvní straně – vpopsaných případech tedy pronajímateli, bance apod.).

Ve standardním případě má nezletilý dva zákonné zástupce – oba rodiče. Pro tento případ, resp. pro jakoukoli situaci, kdy má nezletilý více zákonných zástupců, občanský zákoník stanoví, že postačí, aby svůj souhlas sjednáním nezletilého projevil třetí osobě jen jeden znich. Pokud by však došlo ktomu, že každý ze zákonných zástupců projeví svou vůli týkající se udělení souhlasu nezletilému kurčitému právnímu jednání jinak, to znamená, že by si projevy vůle zákonných zástupců navzájem odporovali (typicky jeden souhlasí, druhý souhlas odmítne), nepřihlíží se kžádnému znich. Znamená to, že souhlas udělen není anezletilý kzamýšlenému jednání oprávněn není.

Zákonný zástupce může dále nezletilému, který ještě nenabyl plné svéprávnosti, udělit souhlas kpodnikatelské činnosti, tedy ksamostatnému provozování obchodního závodu nebo kjiné podobné výdělečné činnosti. Udělením takového souhlasu se nezletilý stává způsobilý ke všem jednáním, která jsou stouto činností spojena – nenabývá tedy plné svéprávnosti, ale jen částečné – omezené na jednání související spodnikáním. Důležité je, že kplatnosti souhlasu spodnikáním potřebuje zákonný zástupce nezletilého také přivolení soudu. Právě přivolení soudu pak nahrazuje podmínku určitého věku, je-li pro výkon nějaké výdělečné činnosti stanovena např.živnostenským zákonem. Tak, jako je udělení souhlasu kpodnikání vázáno na přivolení soudu, musí soud přivolit také kodvolání souhlasu zákonného zástupce.

Občanský zákoník zakazuje závislou práci nezletilých mladších patnácti let anezletilých, kteří ještě neukončili povinnou školní docházku. Výjimka platí pro výkon umělecké, kulturní, reklamní nebo sportovní činnosti, ohledně které občanský zákoník odkazuje na speciální právní předpis. Tím je vsoučasné době zákon ozaměstnanosti.

Pokud je nezletilý starší patnácti let auž ukončil povinnou školní docházku, může se zavázat kvýkonu závislé práce ve smyslu zákoníku práce auzavřít pracovní smlouvu nebo dohodu očinnosti mimo pracovní poměr. Když však půjde onezletilého mladšího šestnácti let, dává občanský zákoník jeho zákonnému zástupci právo, aby rozvázal pracovní poměr nezletilého nebo ukončil dohodu opracích mimo pracovní poměr, pokud je to nutné vzájmu vzdělávání, vývoje nebo zdraví nezletilého. Přitom se postupuje podle zákoníku práce.

Přiznání svéprávnosti nezletilému

iii.Omezení svéprávnosti

Na rozdíl od dosavadní právní úpravy, která umožňovala také úplné zbavení zletilé osoby způsobilosti kprávním úkonům, dnes není možné dospělého člověka svéprávnosti zcela zbavit, ale jen jeho svéprávnost omezit. Uosob somezenou svéprávností pak zákon stanoví, jakým způsobem mohou vprávních vztazích vystupovat.

Předběžné prohlášení

Nápomoc při rozhodování

Zletilého člověka, který nemá jiného zástupce, může podle občanského zákoníku zastupovat člen domácnosti (viz blíže část xiv. této kapitoly).

Omezení svéprávnosti

Nezvěstnost

Domněnka smrti

iv.Ochrana osobnosti

Ochrana jména člověka

Pseudonym

Bydliště člověka

Osobnost člověka

Podoba asoukromí

Právo na duševní atělesnou integritu

Zásah do integrity

Práva člověka převzatého dozdravotnickéhozařízení bez jeho souhlasu

Nakládání sčástmi lidského těla

Ochrana lidského těla po smrti člověka

v.Právnické osoby

vi.Ustavení avznik právnické osoby

vii.Orgány právnické osoby

Příklad

Příklad

•člen voleného orgánu právnické osoby byl povinen nahradit právnické osobě škodu,

•věřitel se nedomůže své pohledávky přímo na právnické osobě,

•člen voleného orgánu právnické osobě škodu nenahradil.

Příklad

viii.Jednání za právnickou osobu

Příklad

ix.Přeměna právnické osoby

Příklad

Příklad

Příklad

Příklad

x.Zánik právnické osoby

Zrušení právnické osoby bez likvidace

Zrušení právnické osoby slikvidací

Příklady

Příklad

Zrušení společnosti soudem

Zánik společnosti

Vstup do likvidace ajmenování likvidátora

Průběh likvidace

Co když se objeví majetek až po výmazu právnické osoby zrejstříku

xi.Druhy právnických osob

Změna občanských sdružení na spolky

Založení spolku

Stanovy spolku

a)název asídlo spolku,

b)účel spolku,

c)práva apovinnosti členů vůči spolku, popřípadě určení způsobu, jak jim budou práva apovinnosti vznikat,

d)určení statutárního orgánu.

Ustavující schůze

Pobočné spolky

Kdo může být členem spolku

Orgány spolku

Zánik azrušení spolku

e)vyvíjí činnost, kterou popírá nebo porušuje práva zdiskriminačních důvodů, rozněcuje nenávist, podporuje násilí nebo řídí orgán veřejné moci nebo veřejné správy bez zákonného zmocnění.

f)nenaplňuje účely spolku, tedy nepřispívá kochraně auspokojování zájmů svých členů nebo vyvíjí jako svou hlavní činnost podnikání nebo výdělečnou činnost.

g)nutí třetí osoby kčlenství ve spolku, kúčasti na jeho činnosti nebo kjeho podpoře, nebo

h)brání členům ze spolku vystoupit.

Fúze arozdělení spolků

Fundace

Změna vprávní úpravě nadací anadačních fondů

Co musí nadace anadační fondy přizpůsobit novému občanskému zákoníku

Nadace anadační fondy vnovém občanském zákoníku

Účel nadace anadačního fondu

Založení nadace anadačního fondu

a)název asídlo nadace,

b)jméno zakladatele ajeho bydliště nebo sídlo,

c)vymezení účelu, pro který se nadace zakládá,

d)údaj ovýši vkladu každého zakladatele,

e)údaj ovýši nadačního kapitálu,

f)počet členů správní rady ijména abydliště jejích prvních členů aúdaj, jakým způsobem členové správní rady za nadaci jednají,

g)počet členů dozorčí rady ijména abydliště jejích prvních členů, případně, není-li dozorčí rada zřizována, jméno abydliště prvního revizora,

h)určení správce vkladů, a

i)podmínky pro poskytování nadačních příspěvků, případně okruh osob, jimž je lze poskytnout, nebo okruh činností, jež nadace může vzhledem ksvému účelu vykonávat, anebo určení, že tyto náležitosti stanoví statut nadace.

a)vyloučit možnost podnikání nadace,

b)vyhradit pro zakladatele či jiný orgán nadace možnost nadační listinu posléze změnit arozsah takové změny,

c)vyloučit nutnost schválení změn statutu navržených správní radou ze strany dozorčí rady,

d)změnit délku funkčního období členů orgánů nadace,

e)vyloučit možnost, aby byl člen orgánu nadace volen do funkce opakovaně,

f)stanovit jiný způsob volby členů orgánů,

g)stanovit další důvody pro odvolání členů orgánů nadace,

h)zákaz snížit nadační kapitál zkrácením nadační jistiny, ipokud to vyžaduje zájem na hospodárnějším naplňování jejího účelu.

a)název nadace,

b)vymezení účelu, pro který se nadace zakládá,

c)údaj ovýši vkladu,

d)údaj ovýši nadačního kapitálu, a

e)podmínky pro poskytování nadačních příspěvků, případně okruh osob, jimž je lze poskytnout, anebo určení, že tyto náležitosti stanoví statut nadace.

Okamžik vzniku nadace

Statut nadace

Změna nadační listiny

Vklady do nadace

a)kdo vkladovou povinnost splnil,

b)kdy se tak stalo,

c)jaký je předmět vkladu, a

d)jaká je souhrnná výše všech vkladů.

Majetek nadace

Zvýšení asnížení nadačního kapitálu

a)nebude-li zvýšení nadačního kapitálu vyšší než rozdíl mezi výší vlastních zdrojů financování majetku nadace vykazovaných vrozvaze na straně pasiv anadačním kapitálem, a

b)nebudou-li ke zvýšení nadačního kapitálu použity vlastní zdroje, které jsou účelově vázány ajejichž účel není nadace oprávněna měnit.

Přidružený fond

Poskytování nadačních příspěvků

Podnikání nadací

Výroční zpráva nadace

a)přehled ovlastním majetku azávazcích,

b)ujednotlivých nadačních darů přehled oosobách, které poskytly nadační dar vhodnotě vyšší než 10 000 Kč,

c)přehled otom, jak byl majetek nadace použit,

d)přehled oosobách, kterým byl poskytnut nadační příspěvek vhodnotě vyšší než 10000Kč,

e)zhodnocení, zda nadace při svém hospodaření dodržela pravidla pro poskytování nadačních příspěvků, apřehled nákladů na vlastní správu, a

f)zhodnocení základních údajů roční účetní závěrky azprávu auditora, je-li nadace povinna mít účetní závěrku ověřenou auditorem.

Orgány nadace

Správní rada

Dozorčí rada

a)dohlíží, zda správní rada vykonává působnost podle zákona ave shodě snadační listinou istatutem,

b)kontroluje plnění podmínek stanovených pro poskytování nadačních příspěvků,

c)upozorňuje správní radu na zjištěné nedostatky apodává návrhy na jejich odstranění,

d)kontroluje, jak je vedeno účetnictví apřezkoumává roční, mimořádnou akonsolidovanou účetní závěrku,

e)vyjadřuje se kvýroční zprávě, a

f)nejméně jedenkrát ročně podává správní radě vpísemné formě zprávu osvé kontrolní činnosti.

Revizor

Zrušení nadace slikvidací

Přeměna nadace

Rozdíly mezi nadačními fondy anadacemi

Povinnosti nadací anadačních fondů vůči nadačnímu rejstříku

a)název asídlo nadace/nadačního fondu,

b)účel nadace/nadačního fondu,

c)právní forma (nadace/nadační fond),

d)den vzniku azániku nadace/nadačního fondu,

e)identifikační číslo,

f)jméno nebo název zakladatele asídlo, nebo trvalý pobyt, případně také bydliště, liší-li se od trvalého pobytu,

g)výše nadačního kapitálu (vpřípadě nadace),

h)výše vkladu každého zakladatele, je-li podle občanského zákoníku vyžadován zápis těchto osob do nadačního rejstříku, arozsah splnění vkladové povinnosti,

i)omezení určená dárcem pro nakládání sdarem,

j)údaje osprávní radě – počet členů, vč. jejich identifikačních údajů suvedením způsobu, jak za nadaci/nadační fond jedná, aden vzniku azániku jejich funkce. Je-li členem statutárního orgánu právnická osoba, pak také jméno atrvalý pobyt, případně bydliště, liší-li se od trvalého pobytu, osoby, která ji při výkonu funkce zastupuje,

k)název kontrolního orgánu (dozorčí rada/revizor) nadace/nadačního fondu, počet členů kontrolního orgánu ajejich identifikace; včetně dne vzniku azániku jejich funkce. Je-li členem kontrolního orgánu právnická osoba, také jméno atrvalý pobyt, případně bydliště, liší-li se od trvalého pobytu, osoby, která ji při výkonu funkce zastupuje,

l)údaj otom, že nadace/nadační fond má status veřejné prospěšnosti, kdy jí byl zapsán, příp. že bylo zahájeno řízení oodnětí statusu, kdy jí byl odňat, včetně důvodu odnětí,

m)údaj otom, že byl převeden závod nebo jeho část, nebo byl dán do zástavy, nájmu nebo propachtován, apřípadně údaje ozániku těchto smluv, usnesení soudu onabytí závodu nebo jeho části děděním,

n)další skutečnosti, okterých to stanoví zákon nebo jiné důležité skutečnosti, ojejichž zápis nadace/nadační fond požádá.

a)zakladatelské právní jednání právnické osoby, statut nadace, statut nadačního fondu nebo ústavu,

b)rozhodnutí ovolbě nebo jmenování, odvolání nebo doklad ojiném ukončení funkce osob, které jsou členem statutárního orgánu, dozorčí rady, či revizora,

c)výroční zprávy, řádné, mimořádné akonsolidované účetní závěrky, nejsou-li součástí výroční zprávy, stanoví-li povinnost jejich uložení do sbírky listin zákon upravující účetnictví osob avyžaduje-li jejich vyhotovení jiný zákon,

d)posudek znalce na ocenění nepeněžitého vkladu při založení nadace, nadačního fondu, ústavu,

e)rozhodnutí soudu ozměně nadačního účelu,

f)rozhodnutí správní rady nadace ozvýšení nebo snížení nadačního kapitálu,

g)smlouva ovložení daru do nadační jistiny, ve které je omezena dispozice stímto majetkem.

Ústav

Založení ústavu

Orgány ústavu

Zrušení apřeměna ústavu

xii.Smluvní zastoupení, plná moc

Ozastoupení

Příklad

Smluvní zastoupení

xiii.Zákonné zastoupení aopatrovnictví

Zastupování právnických osob

Vzájemné zastupování manželů

Zastoupení dítěte

Opatrovník osoby neznámého pobytu nebo osoby nesvéprávné

Opatrovnická rada

Kolizní opatrovník

Opatrovnictví právnické osoby

xiv.Zastoupení členem domácnosti

xv.Zastoupení podnikatele

xvi.Prokura

xvii.Věci ajejich rozdělení

Rozdělení věcí

Věci hmotné anehmotné, ovladatelné přírodní síly

Věci nemovité amovité

Věci zastupitelné

Zuživatelná věc

Hromadná věc

Obchodní závod, rodinný závod

Pobočka aodštěpný závod

Obchodní tajemství

Součást věci

Příslušenství

Cenné papíry

Zastupitelné cenné papíry

Forma cenného papíru

Emise cenného papíru

Vydání cenného papíru

Stejnopisy

Kupón atalón

Hromadná listina

Zaknihované cenné papíry

Evidence zaknihovaných cenných papírů

Přeměna zaknihovaných alistinných papírů