Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

JUDr. Petr Novotný, Ph.D, JUDr. Pavel Koukal,
JUDr. Eva Zahořová, LL.M., Ph.D.

Nový občanský zákoník

Náhrada škody

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00  Praha 7
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
www.grada.cz
jako svou 5466. publikaci

Realizace obálky Jan Dvořák
Sazba Antonín Plicka
Odpovědná redaktorka Ing. Šárka Kratochvílová
Počet stran 144
První vydání, Praha 2014

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

© Grada Publishing, a.s., 2014

ISBN 978-80-247-5165-8

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

E-knihu ve formátu EPUB vytvořil Antonín Plicka

ISBN 978-80-247-9143-2 (ve formátu PDF)
ISBN 978-80-247-9144-9 (ve formátu EPUB)

Úvod

Nový občanský zákoník je často označovaný za revoluci v soukromém právu. Sjednotil dosavadní „dvoukolejnou“ úpravu občanského a obchodního zákoníku do jediného kodexu a na řadu právních institutů se dívá nově, se zohledněním přirozenoprávních teoretických východisek soukromého práva.

Změny se nevyhnuly ani problematice náhrady škody a souvisejícím otázkám tzv. deliktní odpovědnosti. Závazky osob totiž nevznikají jen na základě jejich právních jednání, resp. z právních úkonů (dle dosavadní terminologie), ale také na základě jejich deliktu. V prvním případě jde zpravidla o závazek úmyslně chtěný – proto daná osoba jedná, aby závazek vznikl. V druhém případě jde o závazek, který nastává nezávisle na vůli dané strany a který je vyjádřen základním postulátem – totiž povinností nést následky svého protiprávního, neboli deliktního, jednání. Vzhledem k tomu, že s těmito soukromoprávními delikty bývá bezprostředně spojen i vznik škody nebo jiné (nemajetkové) újmy a následná nová povinnost takto vzniklou újmu nahradit, mluvíme pak v této souvislosti o případech soukromoprávní (civilní) odpovědnosti.

Stěžejní část naší publikace je věnována nejzásadnější oblasti spadající do deliktní odpovědnosti, a to problematice náhrady škody. Zde je zásadní novinkou zrušení paušálních limitů pro výpočet náhrad za ublížení na zdraví a usmrcení, což bylo mnohokrát mediálně prezentováno. O co jde? Novým občanským zákoníkem byla ve více oblastech posílena role soudce jako spolutvůrce práva. Problematika náhrady škody za ublížení na zdraví je typickým případem. Nyní bude mít soudce možnost zvážit všechny objektivní i subjektivní okolnosti a o náhradě škody rozhodnout tak, aby jeho rozsudek odpovídal obecně vnímaným principům spravedlnosti a práva a nevedl ke zbytečné krutosti.

To byl jen jeden z příkladů, s nimiž se na stránkách naší publikace setkáte. Vedle problematiky náhrady majetkové i nemajetkové újmy se zabýváme také problematikou ochrany proti nekalé soutěži, která rovněž představuje zvláštní formou protiprávního (deliktního) jednání a která bude zajímavá především pro podnikatelskou veřejnost. Další oblastí, které je věnována pozornost, je navazující úprava závazků z jiných právních důvodů (tzv. quasideliktů), mezi které spadá zejména bezdůvodné obohacení.

Předkládaná publikace se přitom věnuje všem shora uvedeným otázkám, přičemž největší prostor je z věcných i čistě praktických důvodů věnován nové úpravě povinnosti k náhradě škody a jiné újmy.

Cílem této publikace je seznámit čtenáře nejen s tím, co nová právní úprava náhrady škody nebo jiné újmy, nekalé soutěže a bezdůvodného obohacení od 1. ledna 2014 konkrétně přinesla, ale současně by měla poskytnout i širší a srozumitelný přehled o souvislostech nové úpravy s dosavadní právní úpravou „starého“ občanského zákoníku, resp. pokud jde o nekalou soutěž, i s dosavadní úpravou obchodního zákoníku.

Tyto informace budou pro čtenáře určitě o to více důležité, když zmíníme přechodná ustanovení nového občanského zákoníku, podle kterých se právo na náhradu škody, nemajetkové újmy nebo bezdůvodného obohacení, které vzniklo ještě v době účinnosti „starého“ občanského zákoníku, tj. do 31. prosince 2013, posuzuje podle dosavadních předpisů. Pokud však soud rozhoduje v příslušné věci až po nabytí účinnosti nového občanského zákoníku, může za výjimečných okolností co do nároků na náhradu nemajetkové újmy rozhodnout již dle ustanovení nového občanského zákoníku.

Věříme, že čtenáře naše publikace zaujme a poskytne jim základní návod jak postupovat v roli poškozeného i v roli osoby, která je za újmu vzniklou jinému považována za odpovědnou.

Petr Novotný

1Náhrada škodyanemajetkové újmy

Závazky zdeliktů jsou tedy založeny na vzniku zvláštního odpovědnostního vztahu mezi tím, kdo škodu nebo jinou újmu způsobil (škůdcem) na straně jedné, apoškozeným na straně druhé. Jeho základem je vznik nové, sekundární povinnosti škůdce takto vzniklou újmu poškozenému nahradit. Jinak řečeno ten, kdo poruší svou původní povinnost, nejenže není této předchozí povinnosti zbaven (např.povinnosti splnit včas závazek ze smlouvy), ale naopak mu vedle toho navíc vznikne idalší nová povinnost, spočívající například vpovinnosti nahradit druhé smluvní straně ušlý zisk. Tato úprava je rozdílná od právní konstrukce vpraxi častějších závazků zprávních jednání, nejčastěji smlouvy.

i.Struktura nové právní úpravyahlavnízměny nového občanského zákoníkuvesrovnání sdosavadní úpravou

Jak jsme řekli už vúvodu – ve srovnání sdosavadní právní úpravou „starého“ občanského zákoníku (č. 40/1964 Sb.) přitom vrámci nového občanského zákoníku zůstávají zachovány všechny základní prvky či „stavební kameny“ právní konstrukce soukromoprávní odpovědnosti za škodu ajinou újmu.

Ačkoliv to není vždy zřejmé, tak případy soukromoprávní odpovědnosti za škodu nebo jinou újmu nejsou vběžném životě ani vpodnikání ničím výjimečným. Vpraxi se snimi naopak setkáváme velmi často. Jednotlivé případy povinnosti knáhradě škody anemajetkové újmy jsou typově neobyčejně rozdílné azahrnují vsobě celou škálu možných životních situací. Jde přitom například ozcela běžné případy povinnosti viníka dopravní nehody nahradit škodu na vozidle nebo újmu na zdraví zraněného účastníka nehody. Ajde třeba ioméně časté případy náhrady škody způsobené škůdcem na majetku zaměstnavatele, obchodního partnera nebo souseda, až například po spíše výjimečné případy náhrady škody způsobené vdůsledku profesního pochybení odborných poradců, jako jsou daňoví poradci nebo advokáti.

Výchozím prvkem nové právní konstrukce je inadále protiprávní čin spočívající vporušení povinnosti ze strany odpovědné osoby (škůdce). Přitom se může jednat jak oporušení povinnosti ze zákona, tak ioporušení povinnosti vyplývající ze smlouvy nebo zporušení zásad dobrých mravů. Druhým, na to navazujícím předpokladem odpovědnosti je pak vlastní vznik škody nebo jiné (nemajetkové) újmy, akonečně třetím, vzájemně pojícím prvkem celé této konstrukce, je příčinná souvislost mezi porušením povinnosti avznikem újmy.

Nová právní úprava povinnosti knáhradě újmy je vrámci celkové rekodifikace soukromého práva obsažena vnecelých osmdesáti paragrafech nového občanského zákoníku. Konkrétně jde ojeho ustanovení §2894 až §2971. Tato nová úprava přitom dosavadní stav až na výjimky nemění nějakým zásadním, převratným způsobem. Spíše se snaží ji celkově doplnit azpřesnit tak, aby vytvářela ucelený systém, který by měl podle představ tvůrců nového občanského zákoníku „lépe vyhovovat potřebám běžného života“.

Vtomto směru přitom bylo možné vnovém občanském zákoníku navázat na solidně pojatou předchozí úpravu, neboť odpovědnost za škodu byla vrámci dosavadního občanského zákoníku upravena v§415 až §459, což vkontextu značně poddimenzovaného rozsahu „starého“ občanského zákoníku znamenalo na svou dobu skutečně relativně obsáhlou aprecizní úpravu. Ktomu navíc přistupovala izvláštní úprava náhrady škody vobchodním zákoníku, který pozbyl účinnosti rovněž k31. 12. 2013.

Struktura nové úpravy náhrady škody anemajetkové újmy

Zhlediska vlastní systematiky nového občanského zákoníku je právní úprava náhrady majetkové anemajetkové újmy rozdělena jednak na:

•úpravu otázek spojených s(i) obecnými principy odpovědnosti, která je obsažena v§2894 až §2919 ataké v§2951 až §2971,

•adále na úpravu (ii) případů zvláštní odpovědnosti, obsažené v§2920 až 2950 nového občanského zákoníku.

Zatímco vrámci úpravy obecných otázek náhrady škody ajiné újmy je pozornost věnována předpokladům avzniku povinnosti knáhradě újmy, jakož izpůsobu arozsahu její náhrady, tak úprava zvláštních případů náhrady újmy zohledňuje celou řadu specifických situací, které mají svůj základ buď ve zvláštní povaze škody, anebo ve zvláštním postavení nebo činnosti osoby škůdce (viz dále).

Systematiku nové právní úpravy náhrady škody ajiné újmy tak lze zhruba rozdělit na tyto části:

•základní ustanovení (zahrnující úpravu základních pojmů, jako je újma, včetně samostatné úpravy škody anemajetkové újmy, škůdce, poškozený, okolnosti vylučující povinnost knáhradě újmy),

•úprava předpokladů avzniku povinnosti nahradit škodu, zahrnující ipřípady zvláštní odpovědnosti, resp. povinnosti knáhradě škody, a

•úprava způsobu arozsahu náhrady, včetně zvláštní úpravy náhrady při újmě na přirozených právech člověka (zejména náhrady při ublížení na zdraví apři usmrcení).

Mezi případy tzv.zvláštní odpovědnosti podle nového občanského zákoníku náleží tyto specifické případy náhrady:

•škody způsobené tím, kdo nemůže posoudit následky svého jednání,

•škody způsobené osobou snebezpečnými vlastnostmi,

•škody zprovozní činnosti,

•škody způsobené provozem zvlášť nebezpečným,

•škody na nemovité věci,

•škody zprovozu dopravních prostředků,

•škody způsobené zvířetem,

•škody způsobené věcí,

•škody způsobené vadou výrobku,

•škody na převzaté, odložené nebo vnesené věci,

•škody způsobené informací nebo radou.

Vtomto směru je potřeba upozornit na to, že některé případy zvláštní odpovědnosti dosud nebyly vrámci předchozího občanského zákoníku výslovně upraveny, což se týká případů škody způsobené zvířetem, škody způsobené osobou snebezpečnými vlastnostmi, škody na nemovité věci aškody způsobená informací nebo radou. Pokud jde oúpravu zvláštní odpovědnost za škodu způsobenou vadou výrobku, tak ta byla až do účinnosti nového občanského zákoníku obsažena vsamostatném zákoně č. 59/1998 Sb., oodpovědnosti za škodu způsobenou vadou výrobku, který byl vrámci rekodifikace soukromého práva zcela zrušen aod 1. ledna 2014je tato odpovědnost upravena přímo vnovém občanském zákoníku.

Hlavní změny právní úpravy

Mezi další hlavní změny, které přináší nový občanský zákoník, náleží kromě už popsaných druhů zvláštní odpovědnosti za škodu, zejména ta ustanovení nového občanského zákoníku týkající se dílčích otázek náhrady škody ajiné újmy, která dosud nebyla vpředcházejícím občanském zákoníku výslovně upravena.

Vtomto směru je přitom třeba zmínit zejména ta dílčí ustanovení nového občanského zákoníku, která obsahují výslovnou úpravu náhody (§2904), náhrady ceny zvláštní obliby při poškození věci (§2969 odst. 2), náhrady při poranění zvířete (§2970), náhrady nemajetkové újmy zdůvodu pocitu osobního neštěstí, které nelze jinak odčinit (§2971), náhrady na přirozených právech člověka (§2956 a§2957, §3004 odst. 2) anáhrady ztráty na bezplatné práci (§2965).

Ještě podstatnější však jsou ty změny právní úpravy, které přinášejí celkově koncepční zásahy do dosavadní úpravy náhrady škody nebo jiné újmy. Nejčastěji je zde přitom poukazováno na posílení postavení poškozeného, upřednostnění náhrady škody uvedením do předešlého stavu, rozšíření případů náhrady nemajetkové újmy, zrušení paušálních limitů pro výpočet náhrad za ublížení na zdraví apři usmrcení aširší možnosti smluvní limitace náhrady škody.

Všem těmto hlavním změnám právní úpravy budeme samozřejmě vdalším textu věnovat potřebnou pozornost.

ii.Kširším souvislostem povinnostináhradyškody nebo jiné újmy

Upozorněme zde na skutečnost, že soukromoprávní povinnost knáhradě škody ajiné újmy může často vpraktickém životě velmi úzce souviset isdalšími, specifickými druhy právní odpovědnosti, ato zejména ve sféře podnikání. Tyto možné souvislosti přitom vyplývají izprávní úpravy nového občanského zákoníku.

Typickým příkladem takto provázané širší odpovědnosti podnikatele může být bezprostřední souvislost obecné odpovědnosti za škodu (povinnosti kjejí náhradě) na straně jedné aodpovědnosti za vady zboží nebo díla na straně druhé. Odpovědnost za vady totiž má svůj základ ve zvláštní právní úpravě kupní smlouvy (koupě) asmlouvy odílo (dílo). Ajak již vminulosti jednoznačně dovodil Nejvyšší soud, porušení závazkové povinnosti řádně dodat zboží nebo řádně provést objednanou službu je předpokladem jak odpovědnosti za vady, tak odpovědnosti za škodu. Podle Nejvyššího soudu přitom nelze tyto právní instituty spolu zaměňovat. Jsou totiž odlišné, mají jiný účel ajsou založeny na rozdílných zásadách apředpokladech vzniku. Odpovědnost za vady totiž postihuje nedostatky vlastního dodání zboží nebo provedení služby. Naproti tomu náhradou škody se sleduje nahrazení újmy vzniklé následkem porušení povinnosti nebo vdůsledku jiné právem uznané skutečnosti. Vzhledem ktomu se nároků, které vyplývají ztitulu závazků zodpovědnosti za vady, nelze domáhat ztitulu náhrady škody. Újma spočívající vsamotné vadnosti zboží nebo provedené služby je tedy odčinitelná pouze vrámci odpovědnosti za vady.

Příklad

Nejvyšší soud České republiky se svého času zabýval případem odpovědnosti za škodu, která byla způsobena vsouvislosti svadným plněním zhotovitele, jehož závazkem bylo pro objednatele řádně provést zadanou stavbu. Nejvyšší soud vtéto souvislosti obecně dovodil, že zhotovitel, který na základě smlouvy odílo provedl vadně vnější omítku domu, čímž způsobil poškození domu (zdvihnutí zdiva, zatékání apopraskání vnitřních omítek), je povinen nahradit škodu tím vzniklou podle ustanovení §420 anásl. občanského zákoníku (tj. odpovědnosti za škodu), anikoli zdůvodu odpovědnosti za vady díla (srov. rozsudek Nejvyššího soudu ze dne 10.4.2003, sp. zn. 25 Cdo 1849/2001).

Vedle tohoto případu možných souvislostí obecné úpravy povinnosti knáhradě škody ajiné újmy se zvláštními druhy právní odpovědnosti je třeba dále upozornit ina další věc: Včeském právu má tradičně svou zvláštní právní úpravu ispecifická odpovědnost státu za škodu, která byla způsobena při výkonu veřejné moci nezákonným rozhodnutím nebo nesprávným úředním postupem. Tento specifický druh odpovědnosti, který je nyní upraven vzákoně č. 82/1998 Sb., oodpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu veřejné moci rozhodnutím nebo nesprávným úředním postupem, přitom zůstal vsouvislosti snovou právní úpravou nedotčen. Stejně tak však nadále platí ito, že pokud není tímto zákonem stanoveno jinak, tak se právní vztahy jím upravené subsidiárně řídí občanským zákoníkem.

Tato zvláštní úprava odpovědnosti za škodu se přitom vztahuje nejen na (i) škodu způsobenou při výkonu státní moci, ale rovněž iza (ii) škodu způsobenou územními samosprávnými celky (obce, kraje) při výkonu veřejné moci svěřené jim zákonem vrámci tzv.samostatné působnosti (tj. mimo vlastní výkon státní správy). Podle zákona č. 82/1998 Sb. jsou tak odškodňovány případy škody, kterou způsobily státní orgány, právnické afyzické osoby při výkonu státní správy, která jim byla svěřena zákonem nebo na základě zákona (např.notáři, soudní exekutoři, zdravotní pojišťovny aj.) akonečně iorgány územních samosprávných celků, ato jak při výkonu státní správy (vrámci tzv.přenesené působnosti), tak ipři výkonu tzv.samostatné působnosti těchto územních celků.

Ivpřípadě této zvláštní odpovědnosti, kdy je škoda způsobena nezákonným rozhodnutím vydaným vobčanském soudním řízení, ve správním řízení, vřízení podle soudního řádu správního či vřízení trestním anebo nesprávným úředním postupem, je přitom možné domáhat se vůči státu nebo územnímu celku nároku na náhradu jak majetkové újmy (škody), tak iújmy nemajetkové. Vtomto směru se proto lze domáhat náhrady skutečné škody (např.náklady právního zastoupení), ušlého zisku (včetně ušlého výdělku) azadostiučinění za vzniklou nemajetkovou újmu, které se primárně poskytuje vpenězích, jestliže nemajetkovou újmu nebylo možné nahradit jinak asamotné konstatování porušení práva by se nejevilo jako dostačující.

Příklad

Proti podnikateli bylo zahájeno trestní stíhání pro údajný majetkový trestný čin asoud vtéto souvislosti rozhodl na návrh státního zástupce ovzetí obviněného do vazby. Po několika měsících však muselo být trestní stíhání zastaveno, když zásluhou obhajoby bylo spolehlivě prokázáno, že jednání stíhaného podnikatele od počátku nebylo trestným činem aže trestní stíhání tak bylo zcela neodůvodněné anezákonné. Vdůsledku toho proto ani nebyly dány zákonné důvody pro vzetí podnikatele do vazby aomezení svobody tak znamenalo porušení jeho základních práv. Na tomto základě je podnikatel, který byl poškozen jak nesprávným úředním postupem, tak inezákonným rozhodnutím soudu ovzetí do vazby, oprávněn žádat nejen, aby mu stát nahradil skutečnou škodu (náhradu nákladů obhajoby), ale rovněž iušlý zisk (vzniklý mu vdůsledku přerušení podnikání) asouvisející peněžité zadostiučinění za nemajetkovou újmu (spočívající vpoškození jeho vážnosti acti).

Vneposlední řadě je vtěchto souvislostech důležité zmínit imožné souvislosti správní úpravou ochrany proti neoprávněným zásahům do osobnosti člověka (fyzické osoby) nebo proti neoprávněným zásahům do dobré pověsti právnické osoby. Tyto neoprávněné zásahy jakožto protiprávní činy totiž mohou vést nejen kohrožení či poškození chráněných osobních práv ake vzniku nemajetkové újmy, ale za určitých okolností ike konkrétní majetkové újmě (škodě), spočívající např.upodnikající právnické nebo fyzické osoby vušlém zisku vdůsledku ztráty zákazníků.

iii.Základní pojmy právní úpravy deliktní odpovědnosti

Pro pochopení nové právní úpravy náhrady škody ajiné újmy je nezbytné se předem seznámit se základními pojmy deliktní odpovědnosti podle nového občanského zákoníku, kterými jsou zejména újma, škůdce apoškozený.

Zatímco klíčový pojem újmy, kterému se budeme blíže věnovat vnásledující části této kapitoly, je kategorií poměrně složitou aobsáhlou, tak definice hlavních subjektů, resp. „aktérů“ odpovědnostního vztahu, tj. škůdce apoškozeného, naproti tomu zpravidla nevyvolávají větší pochybnosti.

Škůdcem je totiž každá fyzická nebo právnická osoba, která odpovídá za způsobenou škodu nebo nemajetkovou újmu ajež je povinna kjejí náhradě. Je to tedy obecně každý, kdo vdůsledku porušení své povinnosti způsobí jinému újmu ana základě toho je pak povinen tuto újmu poškozenému nahradit. Povinnost knáhradě újmy přitom na straně škůdce vzniká vdůsledku porušení povinnosti, jež vyplývá ze smluvního ujednání (smlouvy), ze zákona anebo zporušení zásad dobrých mravů. Platí přitom, že škůdce je zásadně povinen nahradit pouze škodu, kterou zavinil, abez ohledu na své zavinění odpovídá za škodu výhradně vpřípadech zvláště stanovených zákonem auporušení smluvní povinnosti.

Nemajetkovou újmu je škůdce povinen odčinit jen tehdy, pokud tato povinnost byla výslovně ujednána, nebo jestliže tak zvlášť stanoví zákon.

Pokud jde oprávnické osoby jakožto škůdce, tak je třeba co do jejich odpovědnosti vycházet z§167 NOZ. Podle něj právnickou osobu zavazuje protiprávní čin, kterého se při plnění svých úkolů dopustil člen voleného orgánu, zaměstnanec nebo jiný její zástupce vůči třetí osobě.

Příklad

Škůdcem – fyzickou osobou – je např.řidič motorového vozidla, který porušením předpisů obezpečnosti silničního provozu způsobí dopravní nehodu spojenou se škodou na vozidle aújmou na zdraví zraněného účastníků nehody. Vpřípadě právnické osoby je škůdcem např.stavební společnost, která při rekonstrukci rodinného domu na základě smlouvy odílo zdůvodu porušení povinností svého zaměstnance při svařování způsobí požár na staveništi avdůsledku toho následné dojde kúplné zničení rekonstruovaného objektu.

Naproti tomu poškozeným je fyzická nebo právnická osoba, které byla škoda nebo nemajetková újma způsobena, ajež má právo, resp. právní nárok žádat po škůdci její účinnou náhradu.

Příklad

Poškozeným je např.člověk, který se stal obětí loupežného přepadení ajemuž byla způsobena újma na zdraví vdůsledku fyzického útoku ze strany pachatele (škůdce), anebo vlastník ovocného sadu, kterému byla způsobena majetková škoda spočívající ve zničení celé úrody vdůsledku úniku škodlivých látek ze sousedící chemické továrny.

Odpovědnost za škodu či nemajetkovou újmu lze tedy vymezit jako zvláštní závazkový vztah mezi škůdcem apoškozeným, který vyplývá zpředchozího porušení právní povinnosti ze strany škůdce (závazek zdeliktu), ajenž je založen na povinnosti škůdce nahradit poškozenému takto způsobenou škodu nebo případnou nemajetkovou újmu, atomu odpovídajícímu právu poškozeného tuto náhradu po škůdci žádat apřípadně se jí domáhat iusoudu.

Vedle výchozích pojmů újmy, škůdce apoškozeného někdy bývají rozlišovány apoužívány iněkteré další kategorie, ato škodní události aškodlivého následku. Škodní událostí však ve své podstatě nelze chápat nic jiného, než výsledný stav, který byl vyvolán porušením povinnosti ze strany škůdce vedoucí kújmě na straně poškozeného, Škodlivým následkem se pak zpravidla rozumí vlastní vznik, resp. existence škody či nemajetkové újmy.

Hovoříme pak otzv.základních předpokladech pro vznik povinnosti knáhradě škody nebo nemajetkové újmy, kterými jsou:

•porušení povinnosti ze strany škůdce jakožto protiprávní čin (civilní delikt),

•vznik škody nebo nemajetkové újmy na straně poškozeného,

•příčinná souvislost mezi protiprávním činem avznikem škody (kausální nexus), a

•zavinění.

Zatímco první tři předpoklady vzniku povinnosti knáhradě škody nebo jiné újmy jsou předpoklady objektivní povahy čtvrtý předpoklad je pak povahy subjektivní, protože je závislý na volní stránce škůdce.

iv.Pojem újmy vnovém občanském zákoníku

Východiskem nové právní úpravy deliktní odpovědnosti je klíčový pojem újmy, který je obsahově avěcně širší, než byl dosavadní, poměrně úzce chápaný pojem škody. Újmou je totiž vpojetí nového občanského zákoníku chápána každá majetková nebo nemajetková ztráta, která vznikla na straně poškozeného vdůsledku avpříčinné souvislosti sporušením právní povinnosti ze strany škůdce.

Je přitom zřejmé, že tato ztráta může mít zhlediska svého charakteru astupně negativního vlivu na osobu poškozeného řadu konkrétních forem nebo projevů. Základním dělením kategorie újmy vnovém občanském zákoníku je její dělení na majetkovou újmu (škody) anemajetkovou újmu.

Obě základní formy újmy přitom nelze vnovém pojetí nového občanského zákoníku od sebe rigidně oddělovat, když obě formy spolu mohou velmi úzce souviset. To se týká zejména případů újmy na tzv.přirozených právech člověka, kdy je podle nového občanského zákoníku škůdce výslovně povinen vedle náhrady škodu iodčinit nemajetkovou újmu, kterou tím způsobil. Přitom jako nemajetkovou újmu odčiní izpůsobené duševní útrapy.

Majetková újma (škoda)

Škoda představuje vlastní majetkovou (materiální) újmu, kterou nový občanský zákoník označuje jako újmu na jmění (škodu).

Škoda přitom může znamenat buď přímou ztrátu na majetku poškozeného ave svém důsledku ijeho reálné zmenšení (skutečnou škodu), anebo ušlý zisk poškozeného (tj. „to, co poškozenému ušlo“). Obecně přitom platí, že skutečná škoda iušlý zisk jako dvě formy škody jsou vzásadě rovnocenné aexistence jedné znich není podmínkou vzniku auplatnění druhé formy. Nelze přitom dovodit, že by podmínkou vzniku odpovědnosti za škodu ve formě ušlého zisku byl též vznik skutečné škody.

Dotčené ustanovení nového občanského zákoníku obě formy škody jednoduše asrozumitelně vymezuje tak, že se hradí jak škoda skutečná, tak současně ito, co poškozenému ušlo (ušlý zisk). Vtomto směru je tedy skutečná škoda takovou majetkovou újmou, která znamená snížení majetku poškozeného vdůsledku škodní události. Ušlý zisk je naproti tomu specifickou majetkovou újmou spočívající vtom, že upoškozeného nedojde vdůsledku škodní události krozmnožení majetkových hodnot, ač se to dalo při „pravidelném běhu věcí“ očekávat.

Škoda je tedy každá ztráta na majetku poškozeného, která vznikla vdůsledku protiprávního činu škůdce. Nový občanský zákoník také proto používá pojem škoda výhradně vsouvislosti se škodou majetkovou, kterou lze vyčíslit, protože jde ohodnotu, ojakou se majetek poškozeného reálně sníží.

Skutečná škoda

Pokud jde oskutečnou škodu, tak tato může zakládat celou škálu možných nároků poškozeného na její náhradu, ato od vlastní náhrady nákladů na opravu věci nebo koupi zcela nové věci až po vznik dluhu, resp. závazku na straně poškozeného vdůsledku protiprávního jednání škůdce. Nový občanský zákoník přitom výslovně připouští, aby skutečná škoda spočívala ive vzniku dluhu (vdosavadní terminologii závazku).

Příklad

Typickým příkladem skutečné škody je poškození nebo zničení poškozeným vlastněné hmotné věci, např.poškození automobilu vdůsledku dopravní nehody zaviněné škůdcem.

Ušlý zisk

Škoda může vedle skutečné škody vzniknout ive formě ušlého zisku. Vtakovém případě se pak hradí nejenom částka odpovídající skutečné škodě, ale také majetkový prospěch, jehož by poškozený jinak dosáhl, kdyby nedošlo ke škodě.

Škoda ve formě ušlého zisku tradičně mívá význam zejména vzávazkových vztazích mezi podnikateli. Jak přitom už dříve dovodila soudní judikatura, tak ušlý zisk může být dán jak rozdílem celkových výnosů poškozeného zpodnikání anákladů potřebných kjejich dosažení, tak ináhradou nákladů zbytečně vynaložených na dosažení zisku vtémže období (tj. nákladů, které by jinak nemusel vynaložit). Stanovení výše ušlého zisku však není libovolné amusí být vždy provedeno tak, aby byla zjištěna „pravděpodobná výše blížící se podle běžného uvažování jistotě“ (srov. rozsudek Nejvyššího soudu ze dne 31. 1. 1996, sp. zn. II. Odon 15/96.)

Příklad

Ušlým ziskem je naproti tomu typicky majetkový příjem, kterého by poškozený mohl jinak dosáhnout vpřípadě, kdyby nedošlo ke vzniku škodné události atedy kpřímé škodě na jeho majetku. Ve vztahu kjiž použitému příkladu dopravní nehody apoškození automobilu tak ušlým ziskem může být ušlý majetkový příjem poškozeného jakožto vlastníka aprovozovatele motorového vozidla, který je svyužíváním vozidla bezprostředně svázán vrámci jeho podnikatelské činnosti, ajehož poškozený nedosáhl jen vdůsledku poškození vozidla anemožnosti jej užívat.

Ve smluvních vztazích mezi podnikateli může zase ušlý zisk smluvní strany, která je výrobce zboží, spočívat vtom, že druhá smluvní strana (odběratel) poruší svůj smluvní závazek ajednostranně ukončí smlouvu odistribuci zboží, aniž by ktomu byl dán smluvní nebo zákonný důvod. Vdůsledku hrubého porušení této smluvní povinnosti odběratele vznikne na straně výrobce škoda ve formě ušlého zisku, kterého by vpřípadě předpokládaného trvání smlouvy výrobce jistě dosáhl.

Nemajetková újma

Vedle škody může poškozenému vzniknout ijiná, nemajetková (imateriální) újma, kterou vzásadě vždy představuje buď újma na osobnostních právech poškozeného, anebo újma na osobě jako takové. Zatímco škodu lze zpravidla na základě objektivních kritérií vyčíslit na základě znaleckého posouzení, tak vpřípadě nemajetkové újmy není takový postup vzásadě možný. Sohledem na to je proto třeba ve většině případů vycházet ze subjektivního, resp. individuálního posouzení daného případu azohlednění řady hodnotících kritérií, jako je zejména intenzita neoprávněného zásahu škůdce, okolnosti adopady na poškozeného. Tato skutečnost bude nepochybně důvodem pro to, že ovýši nemajetkové újmy budou ivbudoucnu až na výjimky rozhodovat soudy, když mimosoudní dohody ojejí náhradě, resp.odčinění, zřejmě budou spíše výjimečné. Ktomu je třeba uvést, že následky nemajetkové újmy bývají často velmi závažné avkonečném důsledku se mohou projevit ivmajetkových poměrech poškozeného. Iztohoto důvodu je třeba udaných případů vždy zohledňovat úzké vzájemné propojení nemajetkové újmy sújmou majetkovou.

Na rozdíl od škody představuje nemajetková (imateriální) újma takový druh újmy, která vzniká vdůsledku protiprávního činu škůdce. Nespočívá ve ztrátě na majetku, ale vyplývá zneoprávněného zásahu do osobnosti fyzické nebo právnické osoby (do jejího soukromí, důstojnosti, vážnosti, cti, dobré pověsti, zdraví atp.) nebo do jiných, právem chráněných nehmotných statků. Pod pojem nemajetkové újmy přitom lze, zjednodušeně řečeno, podřadit jakoukoli újmu, která nepředstavuje majetkovou škodou, tj. co pro poškozeného neznamená přímou ztrátu na majetku nebo ušlý zisk.

Nemajetková újma, pokud je poškozeným člověk (fyzická osoba), vyjadřuje ve své podstatě vždy zásah do psychické sféry fyzické osoby (člověka) aspočívá vnarušení jeho obvyklého psychického stavu, jež je takové intenzity, že ho jednotlivec začíná vnímat jako závažnější osobní újmu. Významnou změnou právní úpravy vtomto směru je, že nově se nárok na zadostiučinění (satisfakci) za způsobenou nemajetkovou újmu může za určitých podmínek idědit.

Vtéto souvislosti je ale nutné doplnit, že přestože je nemajetková újma podle nové právní úpravy zásadně spojována vždy sfyzickou osobou, resp. člověkem, tak je možné, aby za určitých okolností byla nemajetková újma způsobena iosobě právnické, neboť iona je nositelem určitých „osobních“ práv.

v.Ochrana osobnosti podle nového občanského zákoníku

Súpravou náhrady nemajetkové újmy úzce souvisí ochrana osobnosti podle obecných ustanovení nového občanského zákoníku. Nový občanský zákoník stanoví určitý katalog osobnostních práv, ato včetně specifických právních následků (sankcí) za neoprávněný zásah do těchto práv.

Ochrana jména člověka

Na prvním místě je pod ochranou občanského zákoníku jméno člověka, tedy jeho osobní jméno apříjmení, případně též další jména arodné příjmení. Každý člověk má samozřejmé právo užívat vprávním styku své jméno amá právo na ochranu svého jména ana úctu kněmu. Pokud by však člověk užíval vprávním styku jiné jméno než své vlastní (např.neprovdaná partnerka by začala používat příjmení svého partnera), nesl by následky omylů aújem ztoho vzniklých – apokud by eventuální neoprávněné použití cizího jména nějakou osobou vedlo kneplatnosti jejího právního jednání, odpovídala by tato osoba za škody vzniklé vdůsledku toho jí samotné itřetím osobám.

Vpřípadě, že bylo do osobnostních práv člověka zasaženo tím způsobem, že někdo zpochybnil práva kjeho jménu nebo tento člověk utrpěl újmu (majetkovou inemajetkovou) proto, že někdo neoprávněně zasáhl do práva kjeho jménu, např.neoprávněným užitím jeho jména, může se poškozený domáhat vprvní řadě toho, aby od neoprávněného zásahu bylo upuštěno nebo aby byl odstraněn jeho následek. Takovým neoprávněným zásahem může být např.nepravdivé uvedení jména dotyčného jako podporovatele určitého projektu nebo politické strany.

Pokud by byl poškozený člověk vokamžiku, kdy vyjde najevo zásah do práva kjeho jménu, nepřítomen, eventuálně by byl nezvěstný, nesvéprávný nebo zjiné příčiny by nemohl právo na ochranu svého jména sám uplatnit (např.zdůvodu hospitalizace ve zdravotnickém zařízení), může jeho právo uplatnit jeho manžel, potomek, předek nebo partner (zákon má na mysli registrovaného partnera). Tyto osoby ztrácejí právo domáhat se ochrany proti zásahu do práva kejménu poškozeného vpřípadě, že poškozený (svéprávný) dá výslovně najevo, že si to nepřeje.

Vpřípadě, že se neoprávněný zásah do práva kejménu člověka týká jeho příjmení avpřípadě, že je to odůvodněno zájmem na ochraně rodiny, má samostatné právo domáhat se ochrany jména také manžel nebo jiná osoba poškozenému blízká, ačkoli do jejich práva ke jménu nebylo přímo zasaženo. Tedy ivpřípadě, že sami nosí jiné příjmení, než je příjmení poškozeného.

Pseudonym

Občanský zákoník výslovně zakotvuje právo fyzické osoby užívat pseudonym. Pseudonym je člověk oprávněn užívat jak pro určitý obor své činnosti (pseudonym je standardně užíván voblasti umění aliteratury), tak ipro svůj soukromý styk. Důležité je, že právní jednání, které člověk učinil sužitím pseudonymu (tj. např.smlouvu neuzavřel pod svým jménem, nýbrž pod pseudonymem), nezpůsobuje neplatnost takového právního jednání. Podmínkou zachování platnosti takového právního jednání je, aby bylo zřejmé, kdo skutečně jednal aaby druhá strana neměla pochybnost oosobě jednajícího. Zákon výslovně neřeší, zda druhá strana musí nutně znát pravé jméno (totožnost) osoby jednajícího. Zastáváme názor, že neplatnost právního jednání osoby jednající pod pseudonymem by nezpůsobil ani případ, kdy by adresát právního jednání (druhá strana) sice neznala pravé jméno apříjmení jednající osoby, ale neměla by pochybnosti otom, ským smlouvu uzavírá. Právní jednání pod pseudonymem bude vyloučeno vpřípadě, že se kpříslušnému projevu vůle vyžaduje písemná forma sověřeným podpisem nebo forma veřejné listiny (notářského zápisu).

Občanský zákoník přiznává pseudonymu stejnou ochranu jako jménu, pokud vejde ve známost (unás by typickým příkladem osoby, jejíž pseudonym nepochybně požívá právní ochrany, byla např.zpěvačka Lucie Bílá nebo slovenský spisovatel Dominik Dán).

Bydliště člověka

Osobnost člověka

Podoba asoukromí

Vrámci ochrany osobnostních práv zakotvuje občanský zákoník výslovně ochranu podoby asoukromí člověka.

Příklad

Příklad

Právo na duševní atělesnou integritu

Zásah do integrity

Práva člověka převzatého dozdravotnickéhozařízení bez jeho souhlasu

Nakládání sčástmi lidského těla

Ochrana lidského těla po smrti člověka

Finanční náhrada nemajetkové újmy

Příklad

vi.Vznik povinnosti knáhradě újmy

Základní předpoklady vzniku povinnosti knáhradě újmy

Knaplnění znaku porušení povinnosti může dojít porušením:

•smluvní povinnosti, tj. takové povinnosti, kterou smluvní strany ujednaly výslovně ve smlouvě akterou škůdce přesto porušil, nebo

•porušením povinnosti, která vyplývá ze zákona (zákonné povinnosti), nebo

•úmyslným porušením dobrých mravů.

Subjektivní aobjektivní odpovědnost

Příklad

Příklad

Příklad

Příčinná souvislost mezi porušením povinnosti avznikem újmy

Příklad

Prevenční povinnost

Porušení povinnosti ze zákona

Porušení smluvní povinnosti

Předsmluvní odpovědnost

Solidární odpovědnost adalšípřípadysníženípovinnosti škůdce knáhradě

Náhrada při újmě na přirozených právech člověka

Náhrada újmy způsobené náhodou