Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Vedoucí autorského kolektivu:
doc. PhDr. Darja Jarošová, Ph.D.

KLINICKÉ DOPORUČENÉ POSTUPY V OŠETŘOVATELSTVÍ

Autorský kolektiv:
doc. PhDr. Darja Jarošová, Ph.D.
Mgr. Kamila Majkusová
PhDr. Radka Kozáková, PhD.
PhDr. Renáta Zeleníková, PhD.

Recenze:
Mgr. Radka Kurucová, PhD.
doc. PhDr. Jana Marečková, Ph.D.

Vydání odborné knihy schválila Vědecká redakce nakladatelství Grada Publishing, a.s.

© Grada Publishing, a.s., 2015
Cover Photo © Allphoto, 2015

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, Praha 7
jako svou 6102. publikaci
Odpovědná redaktorka Mgr. Ivana Podmolíková
Sazba a zlom Karel Mikula
Formát ePub Štěpán Böhm
Počet stran 144
1. vydání, Praha 2015
Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

Zpracováno v rámci projektu NT/14502-3/2013 IGA MZ ČR: Vývoj a implementace klinického doporučeného postupu Prevence pádů hospitalizovaných pacientů.

Názvy produktů, firem apod. použité v knize mohou být ochrannými známkami nebo registrovanými ochrannými známkami příslušných vlastníků.

Doporučení a pracovní postupy v této knize byly autorem ověřeny, přesto nelze za ně převzít odpovědnost. Autor ani nakladatelství neručí za jakékoliv věcné, osobní ani majetkové škody.

ISBN 978-80-271-9013-3 (ePub)
ISBN 978-80-271-9012-6 (pdf)
ISBN 978-80-247-5426-0 (print)

Úvod

S rozvojem informačních technologií dochází v posledních desetiletích k obrovskému, až překotnému růstu odborných informací důležitých pro zdravotnickou praxi. Celosvětovou dostupnost odborných a vědeckých informací podporuje jejich elektronické publikování, které je v současné době fenoménem. Vzhledem k rozsahu publikovaných informací je však pro zdravotnické profesionály obtížné, až nemožné individuálně vyhledávat, hodnotit a propojovat všechny dostupné zdroje a důkazy týkající se jejich zdravotnické praxe. Zvyšující se rychlost přenosu a dostupnost odborných informací navíc přináší problémy s jejich variabilitou, kvalitou a relevancí ke konkrétnímu případu. Pro sestry, lékaře a další zdravotnické profesionály je však důležité, aby znali nejnovější kvalitní poznatky aplikovatelné v jejich specifické praxi a vhodné pro konkrétní případ a s konkrétním pacientem diskutovali vhodnost či nevhodnost určitých léčebných a ošetřovatelských postupů.

V rozhodování o optimální péči ve specifických klinických situacích pomáhají zdravotnickým profesionálům klinické doporučené postupy, které obsahují komplex stanovisek a doporučení založených na systematickém přehledu aktuálních důkazů. Metody tvorby, adaptace, implementace a evaluace klinických doporučených postupů se neustále vyvíjejí a v posledních letech zahrnují také zhodnocení přínosů a rizik alternativních možností péče. Kromě již zmiňované pomoci při rozhodování o optimální péči jsou klinické doporučené postupy využívány pro šíření nejlepší klinické praxe založené na systematicky hodnocených důkazech pro zajištění kvalitní zdravotní péče, eliminaci nadbytečné nebo nepřiměřené péče, podporu etické praxe, vzdělávání zdravotnických pracovníků i pacientů a pro snižování rizika forenzních konfliktů.

Předkládaná publikace prezentuje kontext a výstupy výzkumného projektu, jehož řešitelský tým se pokusil přiblížit problematiku tvorby a implementace klinických doporučených postupů. Vytvoření klinického doporučeného postupu metodou transkontextuální adaptace bylo iniciováno aktuálními požadavky reálné (české) ošetřovatelské praxe, ve které nejsou dosud využívány systematicky hodnocené důkazy z výzkumů. Výsledky projektu, zejména metodika adaptace a implementace klinického doporučeného postupu, mohou být využitelné při tvorbě doporučených postupů i pro další specifické oblasti ošetřovatelské péče. Přáním řešitelů projektu a autorek této publikace je, aby byly výstupy projektu, včetně této monografie, využívány v ošetřovatelské praxi, ve vzdělávání i v dalším výzkumu.

autorky

1Klinické doporučené postupy

Kamila Majkusová

1.1Význam klinických doporučených postupů (KDP)

Kvalita zdravotní péče má celou řadu dimenzí. Její definice avnímání závisí na tom, kdo zdravotní péči poskytuje, využívá nebo platí. Pro poskytovatele zdravotní péče jsou otázky kvality stále významnější. Souvisí to sobecnými trendy vpéči ozdraví, srozvojem medicínských technologií asnahou co nejlépe využít omezené finanční prostředky. Kvalita péče je dána nejen respektováním standardů, ale irespektováním hodnot, potřeb apřání pacienta aindividualizací péče. Neustálý pokrok přináší do zdravotnictví nové technologie apostupy. Principy praxe založené na důkazech směřují zdravotníky kpostupům ověřeným statistickými metodami astudiemi efektivity procesů (Seifert, 2008, s. 1). Aby poskytovatelé zdravotní péče dostáli vysokým nárokům na kvalitu, musejí mimo jiné také vpraxi respektovat doporučené postupy, při klinickém rozhodování vycházet zmedicínských důkazů astále sledovat aanalyzovat efektivitu svých klinických postupů (Seifert, 2008, s. 3). Klinické doporučené postupy jsou nástrojem, který pomáhá vklinickém rozhodování zdravotnických pracovníků, jejich použití vede ke zkvalitnění poskytované péče, samy osobě však nemohou garantovat kvalitní péči nebo správné rozhodování. Pomáhají snižovat riziko vyskytujících se lidských chyb ajsou vodítkem pro pracovníky, kteří nemají jistotu, jak léčit či ošetřovat (Jarošová, Zeleníková, 2014, s. 98). Potenciální uživatelé KDP jsou různorodí, každý uživatel je může aplikovat různými způsoby. KDP mají pět hlavních účelů, jež se vzájemně nevylučují: pomoc vklinickém rozhodování zdravotníkům apacientům, vzdělávání jednotlivců askupin, hodnocení azajištění kvality péče, vymezení alokace zdrojů zdravotní péče aredukce rizika právní odpovědnosti za nedbalou péči (Field, Lohr, 1992). Doporučené postupy amultidisciplinární standardy péče se velmi rychle stávají uznávaným anezbytným prvkem každodenní moderní praxe zdravotní péče. Je možné se snimi setkat vširokém spektru napříč prostředím primární, sekundární aterciární zdravotní péče, včetně spektra sociální péče. KDP poskytují praktické rady, jež pomáhají při rozhodování, kterou cestou postupovat, aby se dosáhlo přijatelných výsledků. Obvykle navrhují možné postupy, jež jsou volitelné apovinné apomáhají zajistit bezpečnost pacientů apersonálu. Jejich využití má potenciál snížit úroveň rizika soudních sporů zlepšením komunikačních procesů akvality péče (Wilson in Tingle, Foster, 2002, s. 1–2).

Klinické doporučené postupy jsou důležitou anedílnou součástí zdravotní péče, zčehož vyplývá požadavek na co nejvyšší standard kvality doporučených postupů. Jejich kvalitu je možné zvyšovat různými způsoby. Důležitý je komplexní program pro jejich tvorbu aadaptaci, systematické zapojování všech zainteresovaných osob, použití efektivních implementačních strategií asystematická evaluace kvality iobsahu klinických doporučených postupů ajejich vlivu na vstupy, procesy avýstupy zdravotní péče (Líčeník, 2013, s. 121).

Klinické doporučené postupy určené pro zdravotní péči byly poprvé představeny počátkem 80. let 20. století, vté době ještě byla potřeba akceptace postupů zdravotnickými pracovníky. KDP propojily procesy svýsledky, určily míru podpory výzkumu aukázaly hodnotu různých doporučených postupů. Cílem pokynů bylo snížit nevhodné rozdíly vpraxi aintegrace nejlepších dostupných poznatků výzkumu do klinického rozhodování (Gralla et al., 1999). Pro maximální pravděpodobnost přijetí KDP uživateli musí být důvěryhodné, snadno použitelné adostupné vmístě poskytování péče (Campbell et al., 2001). Mezi složky úspěšných pokynů patří: vývoj na základě důkazů spravidly definovanými klíčovými odborníky, jejich diseminace ke všem zúčastněným zdravotníkům kprovedení kritiky, implementace spřímou zpětnou vazbou na výkon systému aodpovědnost za výkon podle doporučených postupů (Smith, Hillner, 2001).

Podle Fielda aLohra (1992, s. 1–2) byly klinické doporučené postupy v90. letech 20. století spjaty snávrhy řešení všech zásadních problémů vposkytování klinické péče americké zdravotní politiky. KDP byly vždy svázány různým způsobem sjednotlivcem nebo organizací, snáklady péče ajejí kvalitou, sposílením postavení pacienta vsystému péče, profesionální autonomií zdravotníků, lékařskou odpovědností, hospodářskou soutěží či dalšími oblastmi poskytování péče. Koncept klinických doporučených postupů působil jako zrnko naděje na frustrace lékařů, pacientů, plátců péče, výzkumníků apolitiků. Tento nárůst zájmů zainteresovaných skupin není nový. Profesní organizace vyvíjejí pokyny již přes půl století adoporučení týkající se příslušné péče lze nalézt ve starých odborných spisech. Co je ale na doporučených postupech od 90. let jiného, je důraz na jejich systematickou tvorbu, doporučení založená na důkazech azájem oprocesy, strukturu amotivace podporující efektivní využití ahodnocení těchto pokynů. Na KDP nelze nahlížet jako na formu způsobu řešení problémů zdravotní péče, zejména na problém seskalací nákladů, nicméně systematicky vyvinuté avědecky podložené postupy se mohou stát součástí struktury zdravotní péče amohou sloužit jako užitečné nástroje pro mnoho žádoucích změn. Jejich potenciál sahá od zlepšování klinické péče, včetně jejích měření, po pomoc omezovat nevhodné azbytečné finanční náklady anebezpečnou péči.

Rozmach tvorby klinických doporučených postupů podnítilo několik faktorů. Jedním znich byl nárůst konzumentarismu. Poskytování zdravotní péče je nyní chápáno jako služba, pacient je brán jako spotřebitel, který vpřípadě nespokojenosti bojuje za svá práva, např. prostřednictvím sdružení pacientů (Líčeník, 2009, s. 21). Dalším faktorem je přiměřenost zdravotní péče, přínos péče musí převýšit očekávané negativní následky péče (Field, Lohr, 1992, s. 14). Významným faktorem byly rozdíly vposkytování zdravotní péče. Cílem tvorby klinických doporučených postupů je snižovat rozdíly neopodstatněné péče, které mohou vznikat vdůsledku nedostatečné nebo nadměrné péče. Posledním faktorem nutnosti tvorby doporučených postupů je potřeba stanovit náklady zdravotní péče vdůsledku rozvoje technologií azvyšování nákladů na zdravotní péči (Líčeník, 2009, s. 21). Klinické doporučené postupy by měly splňovat některé doporučované atributy, každý ztěchto atributů ovlivňuje pravděpodobnost, že bude doporučený postup vnímán jako důvěryhodný apoužitelný aže jeho použití přispěje kdosažení požadovaných výsledků voblasti zdraví. Čtyři atributy se týkají věcného obsahu – platnost, spolehlivost, klinická použitelnost aklinická flexibilita. Další čtyři se vztahují kmetodice tvorby aprezentaci pokynů – přehlednost, multidisciplinární proces tvorby, plánování revize, dokumentace procesu. Důležité jsou také citlivost, specifičnost, čitelnost, minimální rušivost nebo vlezlost, proveditelnost akompatibilita sinformačními technologiemi (Field, Lohr, 1992, s. 7).

1.2Atributy klinických doporučených postupů

Validita

„Doporučený postup je validní tehdy, pokud jeho použití za stejných podmínek vede kpředpokládaným zdravotním anákladovým výsledkům“ (Graham, 2011, s. 18). Líčeník shrnuje problematiku validity na otázky provedení souhrnného aopakovatelného systematického přehledu anutnosti uvedení údajů oúrovni kvality použitých důkazů sodkazy kpříslušným citacím. Zavedení apoužití klinického doporučeného postupu sporné validity může vést kneúčinným zákrokům, neefektivnímu využívání omezených zdrojů, či dokonce kpoškození pacienta (Graham, Harrison, 2005, s. 68). Doporučené postupy musejí obsahovat popis hodnocení síly důkazů ajejich odborného posouzení asoučasně by měly obsahovat předpokládané výsledky zdravotního stavu anákladů, které se očekávají použitím dané intervence ve srovnání sostatními alternativními postupy. Hodnocením příslušných zdravotních výsledků budou zváženy pacientovy představy apreference (Field, Lohr, 1992, s. 8).

Reliabilita/opakovatelnost (reliability/reproducibility)

Reliabilita znamená, že doporučení jeho tvůrci či jiná skupina expertů interpretují apoužijí shodným způsobem aza stejných okolností; opakovatelnost znamená, že za využití stejných důkazů astejné metodiky vytvoří jiná skupina odborníků totožný doporučený postup (Field, Lohr, 1992; Graham, 2011, s. 18).

Klinická použitelnost (clinical applicability)

Doporučený postup by měl obsahovat informace, pro koho jsou doporučení určena, tj. pro kterou cílovou skupinu, konkrétní situaci aprostředí (Field, Lohr, 1992; Graham, 2011, s. 18). Omezenou použitelnost doporučeného postupu může definovat několik varovných signálů, např. výskyt nemoci vpopulaci je příliš nízký, existuje nedůvěra společnosti vdoporučení, nevýhodnost doporučení, která by vedla kpříliš vysokým skrytým nákladům, nebo nepřekonatelné překážky implementace doporučeného postupu (Líčeník, 2009, s. 44).

Klinická flexibilita (clinical flexibility)

Doporučený postup by měl definovat známé nebo obecně očekávané výjimky od jednotlivých doporučení (Graham, 2011, s. 18). Měl by tedy počítat svýjimkami zpravidel anabízet také alternativní doporučení (Field, Lohr, 1992).

Srozumitelnost (clarity)

Srozumitelnost je jednou ze základních podmínek správné komunikace (Líčeník, 2009, s. 45). Doporučený postup má být psán jasným ajednoznačným jazykem, pojmy musí být pečlivě definovány aměla by být použita logická ajednoduše splnitelná úprava (Graham, 2011, s. 18).

Multidisciplinární přístup (multidisciplinary process)

Do procesu tvorby doporučeného postupu musejí být zapojeny všechny zainteresované strany, které měly možnost postup připomínkovat. Čím pestřejší je tvůrčí skupina, tím širší dosah avětší legitimitu bude mít výsledný postup (Líčeník, 2009, s. 46).

Plánovaná revize (scheduled review)

Doporučený postup musí obsahovat informace otermínu revize doporučeného postupu kzapracování nových skutečností, vědeckých aklinických poznatků nebo konsenzu (Graham, 2011, s. 18).

Dokumentace (documentation)

Důkladně by měly být popsány analytické metody použité při tvorbě doporučeného postupu, včetně osob zapojených do tvorby, použitých výsledků výzkumů apřijatých předpokladů azdůvodnění (Graham, 2011, s. 18).

Citlivost

Posuzovaná kritéria jsou citlivá, pokud je vysoce pravděpodobné, že bude použití dané intervence postupu označeno jako nedostatečné, pokud bude skutečně nedostatečné anaopak.

Specifičnost

Posuzovaná kritéria jsou specifická, je-li vysoce pravděpodobné, že při použití KDP bude výstupem skutečně dobrá péče.

Pacientova reakce

Posuzovaná kritéria by měla výslovně stanovit úlohu apreference pacienta nebo zajistit, že způsob jejich použití umožňuje zvážení preferencí pacienta.

Čitelnost/čtitelnost

Hodnocená kritéria by měla být předložena vjazyce ave formátu, který lze číst aje srozumitelný nelékařským hodnotitelům, lékařům apacientům/příjemcům péče.

Minimální rušivost

Hodnocená kritéria ajejich praktické použití by mělo minimalizovat nevhodnou přímou interakci zatěžující zdravotnického pracovníka nebo pacienta.

Proveditelnost

Informace potřebné pro hodnocení by mělo být možné snadno získat přímou komunikací sposkytovateli péče, spacienty, zdokumentace adalších zdrojů; kritéria rozhodnutí by měla být snadno použitelná. Doporučení by měla být doplněna jednoznačnými slovními instrukcemi pro jejich použití avyhodnocování.

Kompatibilita svýpočetní technikou

Pokyny by měly být natolik jednoduché, aby mohly být snadno transformovány do počítačových protokolů, které mohou být efektivní vrámci usnadnění procesu posouzení pro všechny zúčastněné strany.

Požadovaná kritéria

Doporučení by měla poskytnout jednoznačný návod kúvahám, jež by měly být provedeny vsouvislosti smožným přijetím nežádoucího rozhodnutí, kjeho posouzení apřípadného odmítnutí použití ať už ze strany poskytovatelů péče nebo pacientů (Field, Lohr, 1992, s. 7–8).

Pokud budou KDP splňovat definované atributy, zjistí jejich uživatelé přesvědčivost důkazů pro daný případ. Budou schopni rozlišit péči, pro níž existují dobré vědecké důkazy, od péče, kde existuje dobrá shoda, ale omezené nebo žádné důkazy, aod péče, okteré neexistuje žádný důkaz ani shoda. Závěry podporované vědeckými důkazy jsou přesvědčivější než závěry vytvořené na základě subjektivního hodnocení (Field, Lohr, 1992, s. 10).

1.3Charakteristika klinických doporučených postupů

Klinické doporučené postupy jsou tvořeny různými organizacemi, metodami, mají různé cíle, formy akonečné uživatele. Podat jednotnou definici není jednoduché (Suchý akol., 2012, s. 7). Institute of Medicine (USA) definoval již vroce 1990 KDP jako „systematicky vytvářená stanoviska pomáhající zdravotníkům apacientům ve specifických klinických případech rozhodovat opřiměřené zdravotní péči“ (Field, Lohr, 1992,s.8). Později tato odborná společnost definovala klinické doporučené postupy jako „prohlášení, která obsahují doporučení pro optimalizaci péče opacienty, která vycházejí ze systematických přehledů založených na důkazech azposouzení přínosu arizika poškození využitím různých alternativ péče“ (Qaseem et al., 2012). Klinické doporučené postupy jsou dokumenty, jež shrnují nejlepší současné důkazy týkající se zdravotní péče, ajsou předkládány tak, aby byla aplikace důkazů do praxe jasná ajednoznačná. Na jejich tvůrce je kladen důraz, aby byly uživatelsky příjemné avpraxi snadno použitelné. KDP mají klinickým pracovníkům pomáhat vrozhodování oklinické aplikaci vhodných intervencí podpořených důkazy zvýzkumu. Jsou sekundárním zdrojem informací vytříděných přehledem nejlepších dostupných důkazů. Klinické doporučené postupy mají svým uživatelům ušetřit čas svyhledáváním primárních důkazů ainformací pro podporu praxe (Hewitt-Taylor, 2006).

Definice KDP nadčasově ilustruje tři základní principy, znichž by měly vycházet (Suchý akol., 2012, s. 7):

■systematičnost vývoje

■specifičnost klinického problému

■přiměřenost zdravotní péče

Uvedené definice odlišují vyvíjené doporučené postupy podle principů praxe založené na důkazech, implementované do praxe podle jasně daných kritérií, ase soustavným hodnocením, od jiných dokumentů podobného zaměření acílů (Suchý akol., 2012, s. 8).

Vrámci projektu sjednocení národní metodiky tvorby klinických doporučených postupů se snaží Národní referenční centrum1 sjednotit rozdílnou terminologii, která je nejednotná vČeské republice ivmezinárodním měřítku. Tzv. zmatení pojmů– synonymii arozdílnou definici názvosloví klinických doporučených postupů– uvádí ve své publikaci také Líčeník (2009, s. 24). Národní referenční centrum (NRC) definuje klinický doporučený postup (clinical practice guideline, clinical guideline) jako „komplexní, standardizovaný, systematicky zpracovaný dokument zaměřený na konkrétní cíl, kterým je zvyšování kvality péče opacienty“. Dokument má být podle NRC zpracován vpředepsané podobě, podmínkou je systematický výběr klíčových doporučení ajejich hodnocení zhlediska kvality asíly vědeckého důkazu. Vrámci tvorby má být proveden systematický přehled literatury zaměřený na vědecké důkazy, má obsahovat zaměření na přesně vymezenou klinickou oblast arozsah poskytované péče. Součástí doporučeného postupu má být také část zaměřená na hodnocení kvality aefektivity péče ačást formulovaná pro potřeby pacientů (Suchý akol., 2010, s. 22–23). Národní referenční centrum také definovalo pojem „klinický standard“ jako jednoznačně stanovený termín určený výhradně pro účely projektu Vývoj národní sady ukazatelů zdravotních služeb. Klinický doporučený postup vytvořený Národním referenčním centrem je doplněn oměřitelná klinická kritéria aindikátory výkonnosti akvality péče. Součástí vývoje klinického doporučeného postupu je vždy popsaná metodika aosnova vývoje klinického standardu, která obsahuje část doporučující sběr vhodných dat apoužívání konkrétních indikátorů odrážejících klíčová doporučení (NRCa, 2015).

Účely klinických doporučených postupů (NICE, 2014; Field, Lohr, 1992, s. 40)

■zlepšování kvality péče opacienty

■redukce nevhodných rozdílů vpraxi

■podpora efektivního využití zdrojů

■doporučení zakládat na nejlepších dostupných důkazech výzkumů aodborného konsenzu

■systematický vývoj pomocí analýzy důkazů

■poskytování zdroje pro kontinuální vzdělávání

■pomoc vklinickém rozhodování zdravotníkům apacientům

■posouzení azajištění kvality poskytované péče

■vedení alokace zdrojů zdravotní péče

■redukce rizika právní odpovědnosti za nedbalostní péči

Doporučení apravidla zahrnutá vklinickém doporučeném postupu jsou stanovena obecně, nejsou závazná pro použití vkaždé situaci. Smyslem doporučení je být průvodcem zdravotnickým pracovníkům aradit, nikoliv nařizovat nebo diktovat, jak se to má dělat. Klinický doporučený postup je modifikován věkem, sociální akulturní skupinou pacientů, jejich nemocí nebo zdravotním stavem, nemůže však reagovat na specifické arůznorodé potřeby konkrétních pacientů, vždy je nutné zvažovat vhodnost jednotlivých doporučení pro každý jednotlivý případ (Jarošová, Zeleníková, 2014, s. 98).

1.4Doporučené postupy apraxe založená na důkazech

Klinické doporučené postupy vycházejí zmedicíny založené na důkazech (evidence based medicine, EBM). Jde ometodu systematického sběru vědeckých důkazů svyužitím metodiky medicíny založené na důkazech. Medicína založená na důkazech spojuje nejlepší vědecké důkazy, klinické zkušenosti, pacientovy hodnoty aspecifické okolnosti (Suchý akol., 2012, s. 16). Termín evidence based medicine poprvé použil kanadský lékař aepidemiolog Guyatt vroce 1991 azdůraznil, že EBM vyžaduje od lékařů dovednosti vyhledávání literatury, kritického hodnocení aschopnosti syntézy získaných informací pro rozhodování ohledně použitelnosti důkazů vpéči opacienty asystematický přístup vrozhodování, pokud nejsou přímé důkazy kdispozici. Ztoho vyplývá, že jedním znejdůležitějších aspektů EBM je přístup kinformačním zdrojům, schopnost pracovat svyhledávacími systémy, získávat relevantní informace ajejich následné kritické hodnocení předtím, než bude rozhodnuto ojejich použití vklinické praxi (Guyatt, 1991). Vroce 1992 bylo publikováno programové prohlášení pracovní skupiny Evidence-based Medicine Working Group (Oxman et al., 1993) aorok později byla založena mezinárodní organizace Cochrane Collaboration (Herxheimer, 1993), která mimo jiné vydává elektronickou databázi systematických přehledů ametaanalýz pod názvem Cochrane Library. Další významnou osobností EBM je kanadský epidemiolog Sackett, autor definice medicíny založené na důkazech: „Medicína založená na důkazech je svědomité, přesně definované auvážlivé použití nejlepších důkazů při rozhodování vpéči opacienty. Znamená integraci klinických zkušeností snejlepšími dostupnými klinickými důkazy ze systematického výzkumu“ (Sackett et al., 1996).

Koncept EBM se stal ve Velké Británii mezi lékaři populární vrámci snahy apotřeby výkonu praxe založené na efektivních důkazech než na tradicích nebo zvycích. Vzhledem ktomu, že vsoučasné době mají poskytovatelé zdravotní péče aširoká veřejnost dobrou dostupnost kvelkému množství informací, poskytují klinické doporučené postupy aklinické protokoly nejlepší důkazy pro klinickou praxi (Hewitt-Taylor, 2006, s. 15).

Metodika praxe založené na důkazech se rozšířila také do ošetřovatelství (evidence-based nursing, EBN), veřejného zdravotnictví izdravotnického managementu. Podstatou tohoto metodologického procesu je sběr dat podle přísně stanovených pravidel tak, aby nedocházelo kjejich zkreslování, přeceňování, podceňování či chybnému vyhodnocení (Ivanová in Líčeník, 2009, s. 11). Di Censo et al. (1998) definovali EBN jako: „Proces, díky kterému sestry přijímají svá klinická rozhodnutí svyužitím nejlepších dostupných důkazů zvýzkumů, jejich klinických zkušeností apreferencí pacientů vrámci dostupných zdrojů.“

1.5Druhy klinických doporučených postupů

1.6Klinické doporučené postupy vČeské republice

Národní referenční centrum

NRC má definovány rámcové cíle vněkolika oblastech3:

■analýza dat – využití současných zdrojů dat pro podporu rozhodování avytvoření pravidelných reportů

Centrum pro klinické doporučené postupy6

Katalog klinických doporučených postupů8

Česká lékařská společnost Jana Evangelisty Purkyně (ČLS JEP)9

1 www.nrc.cz