Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Kniha byla vydána u příležitosti 25. výročí vzniku Asociace manželských a rodinných poradců ČR

PhDr. Tomáš Novák

PhDr. Petr Šmolka

MANŽELSKÉ A RODINNÉ PORADENSTVÍ

2., aktualizované vydání

Vydala Grada Publishing, a.s.

U Průhonu 22, 170 00  Praha 7

tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400

www.grada.cz

jako svou 6107. publikaci

1. vydání recenzovala:

PhDr. Eva Gbelcová

Odpovědný redaktor Zdeněk Kubín

Sazba a zlom Radek Vokál

Formát ePub Radek Vokál

Návrh a zpracování obálky Antonín Plicka

Počet stran 128

Vydání 2., 2016

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

© Grada Publishing, a.s., 2016

Cover Photo © fotobanka Allphoto

ISBN 978-80-271-9021-8 (ePub)

ISBN 978-80-271-9020-1 (pdf)

ISBN 978-80-247-5873-2 (print)

1.Obecná východiska poradenství

1.1Stručná historie poradenství

Poradenství vmanželských arodinných problémech má výrazně delší tradici než historii vinstitucionalizované podobě. Zdá se, že již přírodní národy měly manželský arodinný život regulovaný poměrně přísnými normami. I tam existovala sociální kontrola. Ve společenství byly osoby oprávněné do manželských arodinných vztahů zasahovat. Dodnes živá tradice je spojena snáboženskými systémy. V závislosti na religiozitě vznikaly dodnes pozoruhodné normy regulující život vmanželství. Společenská zakázka měla jednoznačné požadavky, přinejmenším neuzavírat sociálně anábožensky nerovné sňatky, rodit děti audržet rodinu stabilní. Nepsanou formou poradenství vtom, „co se má“, byla silná sociální kontrola příbuzných asousedů. Funkci laického poradce zastávali staří zkušení lidé, významní členové rodiny asamozřejmě icírkevní osoby. V rodině řídící se křesťansko-judaistickou tradicí bylo vždy možno odkázat na Bibli. Namátkou tam sv. Pavel v5. kapitole Efezským uvádí: „V poddanosti Kristu se podřizujte jedni druhým, ženy svým mužům jako Pánu, protože muž je hlavou ženy, jako Kristus je hlavou církve, těla, které spasil.“ Dále například: „Muži milujte své ženy anechovejte se k nim drsně. Děti, poslouchejte ve všem své rodiče, protože se to líbí Pánu. Otcové, neponižujte své děti, aby nemalomyslněly.“ (sv. Pavel Koloským, 3. kap.)

S „koncem starých časů“ nastávají vrodině změny. V partnerském soužití se zvyšují citová, intelektuální asexuální očekávání, následně vznikají inároky na změny vdělbě práce. Výrazně se zvyšuje proměnlivost sociálních kontaktů, tradiční modely chování vrodině buď mizí, nebo již nejsou jednoznačně přijímány.

V minulém století si církve uvědomily potřebu institucionalizovaného poradenství. Například mezi zakladatelskými osobnostmi jedné církevní instituce, která se zaměřila na pomoc při rodinných problémech vPolsku, byl ikněz Karol Wojtyla, ato dávno předtím, než se stal papežem Janem Pavlem II.

První civilní známou institucí, která proklamovala ochotu poskytnout psychologické poradenství daného typu, byla zřejmě Antropometrická laboratoř. Tu otevřel pro služby veřejnosti roku 1884 F. Galton vLondýně. Vědec zabývající se mimo jiné genetikou aeugenikou nepovažoval psychologii za vědu ryze teoretickou. Na jeho pracovišti bylo zřejmě možno dostat rady týkající se volby partnera, dědičnosti, ale ivýchovy dětí.

Jeho příklad následoval vUSA vroce 1896 L. Witmer otevřením Poradenské kliniky při Pensylvánské univerzitě. Také zde byla společně řešena problematika manželství avýchovy dětí. Dvacáté století znamenalo značný rozvoj poradenství iv civilní sféře. Nejprve, do konce třicátých let, vUSA, Anglii aRakousku (zde bývá zdůrazňován zakladatelský vliv A. Adlera aR. Dreikurse) ase zaměřením na sexuologii aeugeniku také vNěmecku. V tzv. socialistických zemích se manželské poradenství výrazně rozvíjelo vposlední třetině století zejména unás, vněkdejší NDR sdůrazem na sexuální problémy ajejich řešení av Polsku.

Historie poraden – institucí zabývajících se vnaší první idruhé republice, následně pak vprotektorátu Čechy aMorava problémy manželství arodiny – není příliš dlouhá ani oslnivá. Zřejmě vůbec první poradna tohoto typu vznikla vdruhé polovině třicátých let vPraze. Měla název Poradna pro manželské rozkoly. Organizačně byla zařazena do rámce Ústředního sociálního úřadu vPraze. Zakladatelem poradny ajejím vedoucím byl sociolog O. Machotka. Veřejnosti byl vté době znám zknižních publikací Mravní problém ve světle sociologie (1927), Sociologie vmoderním životě (společně se Z. Ulrichem, 1928), K sociologii rodiny (1932). Po roce 1948 emigroval astal se vUSA univerzitním profesorem. Z několika málo dochovaných záznamů oklientele se zdá, že jeho základním přístupem ke klientům bylo racionální vysvětlení toho, co je aco naopak není vmanželství správné. Posléze došlo k sepsání dohody, jak se k sobě budou manželé nadále chovat, co budou dělat aco činit nebudou. Dohoda byla vyhotovena jak pro manžela, manželku, tak ipro eventuální další osoby zasahující do manželství. Efekt takové dohody ani její trvání vrodinné praxi se již neprověřovaly.

Poradna, vníž kromě vedoucího asociální pracovnice působili na částečný úvazek dva právníci, nebyla příliš známa, ikdyž „institucemi respektována“, jak vroce 1979 uvádí K. Fanta po rozboru třinácti dochovaných klientských spisů.

V roce 1944 byla poradna přejmenována na Rodinnou poradnu. V době protektorátu se spíše než na partnerský konflikt zaměřovala na pomoc při prokazování árijského původu. Podle § 1 vládního nařízení č. 136/1940 Sb. vymezujícího, kdo je žid, bylo předložení dokladů včetně výpisu zmatriky vté době nejprve podmínkou profesního astudijního uplatnění, posléze šlo doslova oživot. O způsobu práce vté době oficiálně nic nevíme. Předpokládáme poradenský výklad norimberských zákonů vkontextu dopadu na konkrétního jedince ihledání dokladů vmatrikách. Snad iinformace omožnosti popření otcovství, které zžidovského míšence sárijskou matkou mohlo učinit Árijce. Obdobně mohlo jedince fyzicky zachránit, pokud prokázal, že byl židovskou rodinou pouze osvojen. Samozřejmě biologičtí rodiče museli být Árijci. Tuto práci nelze vnímat jako kolaboraci snacisty. Naopak zrůzných pramenů je známo, že zde byl prostor přinejmenším pro návod kodbojové činnosti. Nejeden farář byl popraven či jinak umučen za manipulace vmatrice, při nichž pomáhal ohroženým.

Na počátku roku 1945 instituce přestala působit apo květnu již práci neobnovila.

Dne 1. října 1948 vznikla vBrně Poradna pro problémové rodiny amanželství. Místnosti získala na policejním ředitelství. Poradci byli dva – na část úvazku je víceméně formálně zaštítil policejní lékař, kterého manželský konflikt zajímal spíše jen vsouvislosti snásilnými trestnými činy. Vlastní poradenství zajišťovala do značné míry ing. Anna Machová, absolventka nově vzniklé Vysoké školy sociální apolitické. Těžiště práce se zaměřovalo na šetření spojená spéčí oděti. Sociální péče požadovala ipropagaci antikoncepce spojenou snácvikem užívání uproblémových skupin obyvatel, jak umužů, tak užen. Sociální pracovnice se súkolem potýkala se střídavými výsledky. Daleko úspěšnější byly přednášky osoužití vrodině amanželství, které poradna zajišťovala po celé Moravě někdy iněkolikrát do měsíce. Poradenství pro příchozí klienty bylo stabilně poskytováno jeden den vtýdnu nebo ijinak po předchozí domluvě. Šlo orozumové vysvětlení toho, co je pro manželství správné aco nikoliv.

Prostorové problémy, nezájem vedení města, dopad politických změn, proklamace, že spříchodem socialismu nebude partnerských problémů, to vše vedlo k utlumení činnosti poradny. Na počátku padesátých let byla organizačně spojena sprotialkoholní poradnou apřežívala jen formálně. Spojení obou institucí nebylo samozřejmě vyhovující. Zákonitě zde převládaly problémy spojené spitím. To odrazovalo ostatní „manželskou“ klientelu. Společenská potřeba manželského poradenství trvala, byť skrytě, dál.

V polovině padesátých let došlo k další organizační změně. Staronová Poradna pro neshody vrodině začala opět samostatně fungovat, jednou týdně, dotována městským oddělením zdravotní výchovy. První idnes dostupný výzkum problémů klientely provedl vroce 1956 externí vedoucí této poradny, primář Psychiatrické léčebny vBrně-Černovicích, E. Žalman. Uveřejnil jej vdodnes poměrně čtivé knize Rozhovory olásce amanželství (1958). U 137 dvojic, jež vyhledaly roku 1956 pomoc Poradny pro neshody vrodině, byla nejčastější kombinace různých partnerských problémů. Jisté psychiatrizaci pohledu nasvědčuje konstatování: „Nejčastější příčinou manželského rozvratu byly duševní poruchy, které se vyskytly v57,7 % manželských neshod. Ve 28,5 % byly tyto poruchy hlavní příčinou rozvratu.“ Nejčastěji šlo o„psychopatie apsychoneurózy“. Častým důsledkem manželského konfliktu byly uvýzkumného vzorku „reaktivní depresivní stavy“.

Pro srovnání – dnes jsou typickými problémy nesnáze vkomunikaci, nevyrovnaná míra závislosti jednoho na druhém, zásahy dalších osob do manželství, žárlivost, nevěra, nezvládnuté projevy agrese, finanční problémy. Ve vinařských či „doma pálících“ regionech pak izávislost na alkoholu. Otázkám změn vporadnách řešených problémů se budeme věnovat ještě vsamostatné kapitole.

Další výzkum této poradny se zaměřil na vskutku kardinální otázku: „Které typy apovahy lidí se k sobě hodí akteré se nesnášejí.“ Autor realisticky (viz stejný pramen) poznamenává: „Nemůžeme vám po této stránce ještě říci závěrečné slovo. Spíše jen naznačíme…“ Na omezené možnosti „jen naznačit“ se ostatně mnoho nemění ani dnes.

Kdo se tedy „k sobě nehodil“ vsedmapadesátém roce minulého století? „Realista, střízlivý, praktický, rozumový aspolečenský člověk, kterého zajímá více vztah tělesný (zvlášť muži), zatímco druhý (zejména ženy) je něžný snílek se zájmem ofilozofování, umění, citovou aplatonickou lásku…“ Dále platí, že „povahy hluboké se nesnášívají spovrchními“. „Nesnášenlivost se objevuje mezi citově vřelými achladnými povahami.“ Dále je narušujícím faktorem „rozdílnost vprožívání pohlavní vášně“, neboť „nějaké napomínání apobízení ke konání takzvaných manželských povinností nepřinese vyřešení, zvyšuje nejvýše odpor. […] Nesnáší se dobře ani dva pesimisté… apo čase je to zlé itam, kde musí žít zdravý optimista po léta snezdravým naříkálkem.“ Nepřáteli se stávají „dva panovační, paličatí, svéhlaví“. „Domácí třenice pozorujeme často mezi lidmi malichernými, puntičkářskými, přešetrnými alidmi velkorysými, zvláště zasahuje-li velkorysost až k nezodpovědnosti, lhostejnosti, marnotratnosti anepořádnosti.“ Následují problematické dvojice: „Rychlý apomalý jdou si časem na nervy podobně jako lidé srozdílným typem spánku.“ Za nebezpečný je obvykle považován ivelký věkový rozdíl – „starší ženu nebo muže staršího ovíce než 15 let nepokládáme za vhodného partnera,“ ale pozor, „pokud se poradna zabývala předběžně průzkumem těchto manželství, nemohli bychom nijak potvrdit, že každé takové manželství musí skončit nezdarem“. Na závěr pak: „Pouze osobám vysoce vyspělým aschopným vzájemné úcty aocenění lze doporučit partnera svýrazně odlišnými názory politickými, náboženskými, mravními, sexuologickými nebo přílišnou rozdílností vzdělání ainteligence.“

I po odchodu E. Žalmana do exilu instituce pokračovala, ato pod názvem Manželská poradna. Pracovali vní (na nadúvazek 0,1–0,25) zdravotní sestra, psycholog, respektive psycholožka, agynekolog zaměřený na sexuologii. Minipracoviště bylo součástí oddělení zdravotní výchovy MÚNZ Brno. Zaniklo po polovině devadesátých let minulého století zprozaických důvodů – zdravotní pojišťovny manželské poradenství neplatí, zdravotní výchově byl prudce snížen rozpočet aomezena její činnost. Spřátelená poliklinika se rozhodla též šetřit, ane provoz poradny dotovat. Svou roli zřejmě sehrál ifakt, že místnost vpřízemí oné polikliniky, kde poradna dožívala, bylo možné výhodně komerčně pronajmout.

Vzhledem k tomu, že jsem posledních deset let její existence vtéto poradně na malý nadúvazek působil, mohu sklidným svědomím říci, že tudy (ve zdravotnictví ajednou týdně) cesta dál nevede. Zařazení manželského poradenství do sféry sociálních věcí je perspektivnější.

Ve zdravotnictví je manželské arodinné poradenství rozvíjeno celostátně nenápadně, vrámci telefonické první pomoci – Linky naděje. První zařízení tohoto typu vzniklo na pražské psychiatrické klinice 2. listopadu 1964. Jedním ziniciátorů byl M. Plzák. Očekávalo se, že linka bude především prevencí sebevražd. Bezkonkurenčně, ato dnes již na nejrůznějších linkách působících imimo zdravotnictví, však vždy vedla avede problematika partnerská arodinná. Opakovaně publikované rozbory kontaktů různých linek svolajícími uvádějí, že 60 % se bezprostředně týká partnerského života. Přičteme-li k tomu ještě sociálněprávní, výchovné, mezigenerační nesnáze iproblémy salkoholem, můžeme hovořit o80 %. Výzkum prokázal, že tyto problémy jsou uvolajících dominantní také ve zlomových dějinných okamžicích. Konkrétně vsrpnu azáří 1968 av listopadu aprosinci 1989.

Mezi instituce vporadenství lze pro mimořádnost postavení zařadit i„fenomén Plzák“. Jmenovaný lékař, zástupce přednosty psychiatrické kliniky UK vPraze pro léčebně preventivní péči, odborně kráčel k poradenství od výzkumu depresí přes telefonickou krizovou intervenci. Zásadním způsobem ovlivnil unás nejen partnerské poradenství, ale především pojímání manželství apartnerského konfliktu. V manželské poradně působil vždy jen externě. Svými knihami ibohatou osvětovou činností sesadil vědu omanželství zkašírovaného nebe na zem. Prokázal, že mentorské pojetí rad „co by se vmanželství mělo, aby bylo šťastné“ není k ničemu, protože ony rady jsou pouhými frázemi. Ostatně „intenzivně šťasten může být člověk jen krátkodobě“, ato na rozdíl od mnoho desítek let trvajícího možného realistického prožitku spokojeného manželství. Plzákovi kritici mu vytýkají zejména preferenci mužského pohledu, av tom mají částečně pravdu, ale ito, že radí, jak manželství „přežít“, ne jak vněm žít. Také vtom mají zřejmě svou pravdu. Věřím, že ijá mám pravdu, pokud tvrdím, že „důstojné přežití“ není vůbec málo. Plzákova manželsko-poradenská prvotina První pomoc při nehodách manželství (1967), jako ostatně všechny jeho pozdější práce, stojí za přečtení idnes, což se ovelké většině příruček omanželství „z roku raz dva“ říci nedá.

Manželské poradenství ve zdravotnictví se všedesátých letech rozvíjelo vpodstatě náhodně, díky jednotlivcům, kteří oně měli zájem (např. manželé Pondělíčkovi vKarlových Varech adalší).

První instituce, která měla parametry aorganizační začlenění srovnatelné se současnými poradnami, vznikla 1. října 1967 vPraze jako Stálá manželská poradna. Organizačně byla přiřazena k Ústřednímu kulturnímu domu dopravy aspojů. Podléhala odboru vnitřních věcí Národního výboru hlavního města Prahy. Vedoucím byl psycholog PhDr. Karel Stelšovský. Kromě něj působili vporadně dvě sociální pracovnice aněkolik externistů (psychologů, lékařů aprávníků). Po Stelšovském se vedoucím poradny stal mladý ambiciózní speciální pedagog, PaedDr. Karel Fanta. V té době byl již zřizovatelem poradny Národní výbor města Prahy, poradna získala vlastní budovu, kde působilo její centrální vedení, aněkolik detašovaných pracovišť vjednotlivých městských částech. Za Fantova působení se poradna personálně rozrostla téměř do dnešní podoby. Iniciativu zaměřenou k jejímu vzniku lze připsat tehdejší Státní populační komisi. Ta schválila 20. dubna 1966 „podkladový materiál“ snávrhem vybudovat síť poraden ve všech okresních akrajských městech. Pražská poradna přežila vdalších letech řadu turbulencí, vjejím čele se vystřídalo několik vedoucích, nějakou dobu měla právní subjektivitu, jindy byla součástí většího útvaru pod záštitou Národního výboru města Prahy aposléze Magistrátu hlavního města Prahy. Několik let bylo součástí poradny ipracoviště se zkratkovým názvem OSMSSSSNVP. Pokud by někdo zčtenářů měl problém danou zkratku dešifrovat, tak šlo oOddělení sociálních metod seznamování Správy sociálních služeb Národního výboru hlavního města Prahy. Jinak řečeno – poradna fungovala zčásti také jako seznamka. Nyní je Poradna součástí Centra sociálních služeb Praha, od října 2015 má již devět pracovišť, celkem je vní zaměstnáno bezmála třicet odborných pracovníků – psychologů, sociálních pracovníků, externě ilékař-psychiatr adva právníci.

Dne 16. prosince 1969 byla koncepce budování sítě poraden schválena na Ministerstvu práce asociálních věcí. „Usnesení zporady vedení“ ze zmíněného dne bylo dlouho jediným podkladem pro vznik poraden. V roce 1970 byla založena poradna vÚstí nad Labem aČeských Budějovicích, vroce 1971 vBrně (tam tedy působily dvě poradny, jedna ve sféře sociálních věcí adruhá ve zdravotnictví, viz výše). Dále vroce 1971 vznikly tyto instituce vOstravě, Plzni, Hradci Králové. V dalším roce následovala města Olomouc aHodonín. I ztohoto přehledu je zjevná snaha vytvořit ucelenou síť poraden, ato nejprve na krajské aposléze okresní úrovni.

Na Slovensku začalo manželské poradenství od 1. listopadu 1966 praktikovat jako první Sociologicko-diagnostické stredisko při MSNV vNitře. V prvním období činnosti se zaměřovalo výhradně na preventivně-výchovné akce pro snoubence, tzv. besedy se snoubenci přednáškového charakteru. Vlastní poradenství vmanželském konfliktu bylo zahájeno 1. března 1967. Iniciátory vzniku instituce byli členové komise ochrany veřejného pořádku Varga, vedoucí katedry pedagogiky apsychologie VŠP, aBeňáčko, pracovník Okresní hygienické stanice.

1.2Základní typy problémů klientů arozsah klientely současných manželských poraden

- poradenská apsychoterapeutická pomoc vmanželství arodině;

- rozvodové poradenství aporozvodové vedení především vzájmu nezletilých dětí;

- psychologická pomoc osobám osamělým;

- předmanželské poradenství;

- psychologická pomoc občanům vživotních krizích;

- osvětová, výchovná, vzdělávací apublikační činnost;

- pomoc rodinám zasaženým nezaměstnaností;

- pomoc rodinám sfyzicky, sociálně či jinak handicapovaným členem.

1.3Poradenské poznatky, charakteristiky iotazníky aneb Klienti, poradci aporadny

1.3.1Prostředí aumístění poradny

Nevhodné je výzdobou provádět politickou, ideologickou ani zájmovou proklamaci, tím méně pak agitaci.

1.3.2Všeobecný přehled akonkrétní znalosti poradce

1.3.3Utajení kontra zveřejnění

1.3.4Terapie krizová

1.3.5Délka konzultace

1.3.6Podívám se avidím, poslouchám aslyším

1.3.7Jednou není nikdy

1.3.8Obvyklý počet konzultací a„poučení opřenosu“

1.3.9Poradenské zahájení

1.3.10Kdo chodí do poradny akoho vní najdeme

1.3.11Co si poradce zaznamená

5.Závěr.

1.3.12Rozpomínání

Rodinná anamnéza

Osobní anamnéza

Manželská anamnéza

1.3.13Škola, směr, přístup poradce

1.3.14Poradce apsychologické metody

1.3.15Vize krize

1.3.16Co když je to láska?

1.3.17Jsou k lásce potřeba papíry?

1.4Zásady „hippokratovského“ poradenství

1.5Mýty azásadní chyby vmanželském poradenství

1.6Změny vklientele poraden

Table of Contents

1. Obecná východiska poradenství

1.1 Stručná historie poradenství

1.2 Základní typy problémů klientů a rozsah klientely současných manželských poraden

1.3 Poradenské poznatky, charakteristiky i otazníky aneb Klienti, poradci a poradny

1.3.1 Prostředí a umístění poradny

1.3.2 Všeobecný přehled a konkrétní znalosti poradce

1.3.3 Utajení kontra zveřejnění

1.3.4 Terapie krizová

1.3.5 Délka konzultace

1.3.6 Podívám se a vidím, poslouchám a slyším

1.3.7 Jednou není nikdy

1.3.8 Obvyklý počet konzultací a „poučení o přenosu“

1.3.9 Poradenské zahájení

1.3.10 Kdo chodí do poradny a koho v ní najdeme

1.3.11 Co si poradce zaznamená

1.3.12 Rozpomínání

1.3.13 Škola, směr, přístup poradce

1.3.14 Poradce a psychologické metody

1.3.15 Vize krize

1.3.16 Co když je to láska?

1.3.17 Jsou k lásce potřeba papíry?

1.4 Zásady „hippokratovského“ poradenství

1.5 Mýty a zásadní chyby v manželském poradenství

1.6 Změny v klientele poraden