Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Edice Management v informační společnosti

Ediční rada:
Prof. Ing. Josef Basl, CSc. – Vysoká škola ekonomická v Praze – předseda
Ing. Kateřina Drongová – Grada Publishing, a.s. – místopředseda
Prof. Ing. Jan Ehleman, CSc. – Technická univerzita Liberec
Doc. RNDr. Josef Hynek, MBA, Ph.D. – Univerzita Hradec Králové
JUDr. Martin Maisner – kancelář ROWAN LEGAL
Doc. Ing. Karol Matiaško, CSc. – Žilinská univerzita v Žilině
Prof. RNDr. Jaroslav Pokorný, CSc. – MFF UK v Praze Doc. Ing. Jan Pour, CSc. – VŠE v Praze
Doc. Ing. Karel Richta, CSc. – FEL ČVUT v Praze
Doc. Ing. Petr Sodomka, Ph.D. – UTB ve Zlíně
Doc. Ing. Milena Tvrdíková, CSc. – VŠB-TU Ostrava
Prof. Ing. Ivan Vrana, DrSc. – Česká zemědělská univerzita v Praze

Ing. Libor Gála, Ph.D.
Doc. Ing. Jan Pour, CSc.
Ing. Zuzana Šedivá, Ph.D.

Podniková informatika
Počítačové aplikace v podnikové a mezipodnikové praxi
3., aktualizované vydání

Vydala Grada Publishing, a.s. 
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
www.grada.cz
jako svou 5964. publikaci

Odpovědná redaktorka Mgr. Andrea Bláhová
Grafická úprava a sazba Milan Vokál
Formát ePub Milan Vokál
Návrh a zpracování obálky Jan Dvořák
Počet stran 240
Třetí vydání, Praha 2015

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

© Grada Publishing, a.s., 2015
Cover Design © fotobanka allphoto

ISBN 978-80-247-9919-3 (ePub)
ISBN 978-80-247-9918-6 (pdf)
ISBN 978-80-247-5457-4 (print)

O autorech

Ing. Libor Gála, Ph.D.

Vystudoval obor Automatizované systémy řízení na Fakultě řízení Vysoké školy ekonomické v Praze, kde od absolvování v roce 1988 působí na katedře informačních technologií jako odborný asistent. Ve své pedagogické i další práci se zaměřuje na oblast integrace v informačních systémech a využití podnikové architektury v řízení. Na praktických projektech spolupracuje se společností ITG a ČSSI.

Doc. Ing. Jan Pour, CSc.

Vystudoval Fakultu národohospodářskou na Vysoké škole ekonomické v Praze. Je docentem katedry informačních technologií. Současně pracuje jako analytik ve společnosti ITG Praha. Profesně se orientuje na otázky řízení podnikové informatiky, koncepcí informačních systémů podniků a úlohy business intelligence. Je autorem nebo spoluautorem 11 knižních publikací, 26 vysokoškolských skript, 45 článků v časopisech a příspěvků na konferencích. Podílel se na řešení několika desítek projektů pro nejrůznější podniky a organizace v energetice, průmyslu, obchodě i ve státní správě. V současné době je členem Rady České společnosti pro systémovou integraci a redaktorem časopisu Systémová integrace.

Ing. Zuzana Šedivá, Ph.D.

Vystudovala obor Automatizované systémy řízení na Fakultě řízení Vysoké školy ekonomické v Praze, kde od absolvování v roce 1985 působí na katedře informačních technologií jako odborná asistentka. Ve své pedagogické práci i ostatních odborných aktivitách se zaměřuje především na oblast aplikací grafických dat a analytických úloh v BI. Současně svou odbornost rozvíjí v oblasti podpory informačních technologií ve vzdělávání a výuce (e-learningu). Na praktických projektech dlouhodobě spolupracovala v oblasti zpracování a archivace dokumentů v mezinárodní organizaci OBSE. Na praktických projektech spolupracuje se společností ITG.

Úvod

Zřejmě je na tomto místě zbytečné opakovat nejrůznější prohlášení o významu informatiky pro jednotlivce i podniky, jejich úspěch a konkurenceschopnost, o unikátní rychlosti rozvoje informačních a komunikačních technologií, o potřebě jisté informatické kvalifikace každého z nás, počínaje žáky základních škol a lidmi důchodového věku konče. Omezme se proto na konstatování, že informatika tu je, musíme s ní pracovat, musíme s ní žít, a musíme jí tedy i do jisté míry porozumět. Toto porozumění má však různý směr, rozsah a různou úroveň detailu. Pro většinu z nás je ale účelné mít celkový, byť rámcový přehled o informatice: co nabízí, co od nás vyžaduje a kam se ubírá. Takový informatický základ se stává běžnou součástí vzdělání lidí tohoto tisíciletí a současně poskytuje podstatně lepší výchozí prostor pro pochopení všech podstatných souvislostí v informatice i pro konkrétní práci s jednotlivými technickými nebo programovými prostředky.

Položit si otázku „Komu je knížka určena a co je jejím účelem?“ je na místě u každé publikace, a tedy i zde. Otázka je to vcelku jednoduchá, odpověď o poznání složitější. V informatice a kolem ní se pohybuje ohromné množství lidí, a to v nejrůznějších profesích nebo rolích – programátoři, analytici, technici a zejména uživatelé, tj. manažeři, obchodníci, účetní, nejrůznější podnikoví specialisté, ale i lidé mimo ekonomickou sféru. Uživatelů je logicky nejvíce a zejména oni nakonec rozhodují o úspěchu či neúspěchu informačních systémů a peněz i času do nich vložených. Jejich kvalifikace, schopnosti a zájem zhodnotí nebo znehodnotí všechny tyto prostředky, jejichž cena se může pohybovat od několika tisíc až po desítky milionů korun. Prvním záměrem knížky je proto přispět uživatelům k orientaci v současné informatice.

Druhým jejím záměrem je poskytnout celkový přehled o informatice, bez podrobností, ale s respektováním všech jejích nezbytných součástí, jejich podstatných charakteristik a vzájemných vazeb. Takový souhrnný pohled na podnikovou informatiku v daném případě preferuje aplikace v informatice, které jsou hlavním předmětem zájmu uživatelů i náplní práce analytiků a vývojářů. Knížka je proto určena oběma těmto skupinám.

Mluvíme-li v naší publikaci o „podnikové informatice“, máme tím na mysli informatiku v různých prostředích průmyslových, obchodních, dopravních a dalších společností, v prostředí finančních institucí a organizací veřejné správy. Zkrácený termín „podniková informatika“ používáme jako zobecnění těchto prostředí, a to i s vědomím jisté nepřesnosti.

Kniha je rozdělena do tří celků:

■Základní východiska podnikové informatiky se věnují třem základním oblastem. První objasňuje pozici informačního systému v podniku a charakterizuje podnikovou informatiku (kapitola 1). Druhá se věnuje představení různých informačních technologií (kapitola 2). Poslední kapitolu tohoto celku věnujeme datům. Ty představujeme z různých hledisek a ukazujeme zde vztah uživatele a dat podnikového informačního systému.

■Principy a charakteristika aplikací informačních technologií tvoří druhý celek knihy (kapitoly 4 až 9). Nejprve charakterizujeme obecné principy a vlastnosti aplikací informačních technologií v podniku. Následně popisujeme pět základních oblastí, v nichž jsou aplikace užívány: infrastrukturní aplikace, celopodnikové transakční aplikace, aplikace pro podporu rozhodování, aplikace pro řízení externích vztahů a aplikace podporující produktivitu jednotlivců.

■Vybrané aspekty řízení podnikové informatiky tvoří poslední část knihy (kapitoly 10 až 13). Z rozsáhlé problematiky spojené s řízením podnikové informatiky jsme vybrali s ohledem na zaměření knihy následující: přístupy k řízení podnikové informatiky, otázky spojené s procesním modelováním a řízením procesů, charakteristiku životního cyklu aplikace a na závěr se věnujeme problematice řešení bezpečnosti v informačních systémech.

V tomto, třetím vydání jsme na rozdíl od předchozích ve výkladu daleko šířeji akcentovali hledisko uživatele. V knize již nejsou dopodrobna vysvětlovány technické a technologické detaily řešení. To však není způsobeno jen orientací knihy na uživatele informatiky, ale i tím, že informatika za posledních šest let prošla komercionalizací, a tedy řada technologií dostala z pohledu uživatele přívětivější podobu anebo se stala již běžnou součástí každodenního života, takže není již nutné problematiku detailně uživatelům popisovat.

Obvyklou součástí úvodních informací ke každé knižní publikaci je vymezení základních formálních standardů. Proto na tomto místě upozorníme na použité piktogramy, které uvozují standardní části jednotlivých kapitol.

Účel kapitoly nebo části textu

Vymezení nebo definice nejdůležitějších pojmů (nikoli všech)

Příklady – zadání k souhrnnému příkladu vybrané firmy nebo dílčí kroky při práci s programovými prostředky, resp. při realizaci jejich jednotlivých funkcí

Doporučení pro řešení úlohy, problému nebo operace

Shrnutí kapitoly nebo vybrané části textu

1.Podniková informatika

Pojmy informatika, informace, systém, organizace, řízení, podnik, technologie, procesy a informační systém představují východiska vymezení podnikové informatiky. Cílem kapitoly je podat čtenáři o těchto termínech výchozí přehled.

1.1Informatika, informace, systém

Vznik a rozvoj informatiky byl a je ovlivněn především kybernetikou a systémovou vědou. Kybernetika byla základem pro vznik počítačů (Allan Turing, John von Neumann či Claude Shanon). V současné době se tzv. kybernetika druhého řádu zabývá fungováním živého systému, který získává informace z okolního prostředí a na základě svého učení je přetváří ve znalosti. Systémová věda přispěla k celostnímu pojetí řízení podniku a s ním spojených informatických procesů, kde se využívá zejména systémová analýza a systémové inženýrství. Systémová analýza (zjednodušeně) se zaměřuje na porozumění problémům řízení organizace a jejich modelování. Systémové inženýrství se potom orientuje na postupy návrhu a tvorbu rozsáhlých systémů.

Informatiku zde budeme v kontextu uvedených vědních disciplín chápat jako vědu, která se zabývá vyjádřením, zpracováním a přenášením informací v určitém systému.

1.1.1Informace

V centru pozornosti informatiky je informace. S tímto pojmem se setkáváme již ve středověku a vždy v nejdůležitějších sférách činnosti lidí, např. v obchodě, v soudnictví a v církevním životě. Samostatný výraz informace (z lat. informatio, resp. informare = uváděti ve tvar, dodávati tvar, podobu tvořit, zobrazovat) je zaznamenán poprvé roku 1274 ve významu souboru aktů, které vedou k prokázání důkazů trestného činu a k odhalení jeho pachatelů. Informační kancelář bývala zřizována při každém větším peněžním ústavu a podávala důvěrná sdělení o finančním stavu jednotlivých obchodníků. Processus informativus (lat.) bylo zvláštní řízení v církevním právu, kdy biskup delegovaný papežem zjišťoval, má-li kandidát na biskupský úřad potřebnou kvalifikaci.

V tomto textu budeme využívat vymezení pojmu informace Norbertem Wienerem z roku 1976.

Informace je pojmenování pro obsah toho, co se vymění s vnějším světem, když se mu přizpůsobujeme a působíme na něj svým přizpůsobováním.

V definici si lze všimnout minimálně dvou částí. Jedna se týká obsahu a druhá výměny tohoto obsahu. Základními stavebními kameny informace jsou znaky a „znak je něco (tj. věc/forma) zastupující něco jiného“ (Čermák, 2011). Naukou o znacích je sémiotika a výraznými osobnostmi v této oblasti jsou Ferdinand de Saussure, Charles Sanders Peirce, Charles W. Morris či Umberto Eco. Disciplina se nezabývá pouze souborem znaků jazyka (slovo, ustálené spojení v přirozeném jazyce, znaky ∑, ≈ v umělém formálním jazyce atd.), ale obecně i dalšími znakovými systémy, tzv. signálními systémy (piktogram, dopravní značka, vrčení psa apod.). Výměna informace, tj. komunikace, je přenosem informace mezi minimálně dvěma účastníky prostřednictvím systému znaků. Zpravidla ji vyjadřujeme jako cestu: „zdroj ➝ vysílač ➝ signál ➝ kanál ➝ signál ➝ přijímač ➝ zpráva ➝ cíl“ (Eco, 2009).

Komunikace je přenos informace mezi minimálně dvěma účastníky prostřednictvím systému znaků.

V komunikaci nelze obecně předpokládat, že příjemce je schopný interpretovat přijaté znaky. Proto je využíván vhodný kód. Kód chápeme jako systém, do kterého se převádí určitý signální systém anebo ten se převádí v jiný nebo se jím chápe i sám strukturovaný systém znaků (Čermák, 2011).

Na rozsáhlém poli působnosti sémiotiky zmiňme i pro informatiku významné pojmy sémantika, pragmatika a syntaxe.

▪Sémantika se zabývá zkoumáním vztahu mezi znaky a objekty, o nichž jsou znaky použitelné.

▪Pragmatika se zabývá zkoumáním vztahu mezi znaky a jejich interprety.

▪Syntaxe se zabývá formálními vztahy znaků navzájem.

Ch. W. Moriss v překladu Palka (1997)

Naše schopnost převést (komunikovat, resp. kódovat) znaky, kterými informaci reprezentujeme, umožňuje, aby řadu činností převzal stroj (počítač). Přitom vždy závisí na tom, jaká je schopnost stroje vnímat sémantiku, pragmatiku a syntaxi informace, a to nejen při přenosu informace, ale také při jejím vyhodnocování (i proto je důležité použití adekvátního kódu).

Vedle pojmu informace je důležité zmínit alespoň dva další pojmy, se kterými se denně setkáváme, tj. pojmy data a znalosti:

■Data (jednotné číslo – údaj) „jsou formalizovaný záznam lidského poznání pomocí symbolů (znaků)“ (Rosický, 2010), který je schopný přenosu, uchování, interpretace či zpracování. Smysluplná informace pak vzniká v procesu interpretace dat člověkem.

■Informace v souvislostech (kontextu) formuje znalost. Ta reprezentuje porozumění získané zkušeností nebo studiem, je srozumitelná a použitelná k řešení problému nebo k rozhodování.

Jak roviny zkoumání (syntaxe, sémantika a pragmatika), tak rozlišování mezi pojmy znak, kód, data, informace a znalosti jsou pro informatiku významné, protože s růstem komunikace i zvětšujícím se objemem vyměňovaného obsahu požadujeme, aby činnosti s informacemi spojené (jejich vyjádření a podoba informací, zpracování a přenášení) zastávaly stroje – počítače.

1.1.2Systém

V předchozích odstavcích byl několikrát zmiňován pojem systém. Poukázali jsme na to, že v informatice se prolíná systémová věda reprezentovaná pracemi Ludviga von Bertalanffyho a jeho následovníků (Kenneth Ewart Boulding, Mihajlo D. Mesarovic, Russell Lincoln Ackoff, A. Wayne Wymore, George Jiri Klir, Lotfali Askar Zadeh) s kybernetikou v podání Norberta Wienera a jeho následovníků.

Systém budeme chápat jako soubor podstatných znalostí o vytčené části reálného světa zapsaných ve vhodném jazyce. Systém je tvořen prvky a závislostmi mezi nimi, tedy vazbami. Systémem je např. škola, jeho prvky mohou být např. studenti a studijní obory; předměty a vazby reprezentují vztahy mezi nimi. Podstatnou charakteristikou systému je okolí (prostředí), tj. ostatní školy, podniky, instituce apod. V závislosti na tom, zda některý prvek daného systému je v interakci s prostředím či ne, hovoříme o otevřených nebo uzavřených systémech. Prostředí pak může nebo nemusí být chápáno jako systém. V případě, že je prostředí definováno také jako systém, ho označujeme pojmem nadsystém; nadsystémem může být např. školství. Prvek, který je v interakci s prostředím, se označuje jako hraniční prvek a množina těchto prvků tvoří hranici systému.

Dalšími významnými charakteristikami systému pro pochopení principů informatiky jsou jeho struktura, stav a chování. Strukturou rozumíme způsob složení, uspořádání a stavbu prvků systému a jejich vztahů, jejichž vlastnosti jsou vyjádřeny atributy. Hodnoty atributů v určitém okamžiku utvářejí stav systému. Chování systému je reprezentováno akcí, reakcí a odezvou systému na vzniklé podněty, převážně z jeho okolí.

S termínem systém úzce souvisí i často užívaný termín model. Model je každé účelové a zjednodušené zobrazení skutečnosti a umožňuje právě díky svému zjednodušení orientovat se a řešit i podstatně složité části reality, např. systém celé vysoké školy. Model zaznamenáváme v určitém jazyku a může být např. analytický či neanalytický, observační či fenomenologický, ikonický, symbolický či analogický.

1.1.3Řízení

Při vymezení systému byly několikrát zmíněny pojmy interakce, chování, reakce, odezva. Jedná se o aspekty, v nichž se prolíná teorie systémů s kybernetikou a které nás přivádí k otázce řízení. Klíčové principy řízení formuloval již v roce 1987 prof. Vlček takto:

▪Řízením rozumíme především vztah mezi řídicím subjektem a řízeným objektem, přičemž jak subjekt řízení, tak objekt řízení jsou zobrazovány jako systém a mají vlastnosti systému.

▪Řízení, jako svůj hlavní smysl a cíl, vytváří obraz příštího stavu řízeného objektu.

▪Řízení rovněž zajišťuje, aby vytvořený obraz byl ve vývoji řízeného objektu uplatněn.

▪Řízení obsahuje kontrolu o tom, zda a jak byl záměr řízení skutečně realizován, přičemž tato kontrola je současně vstupem do dalšího cyklu řízení.

▪Řízení má systémové vlastnosti (soudržnost částí v celku, schopnost jejich spolupráce, schopnost interakce s okolím, schopnost dynamické adaptability a směřování vývoje celku k určitému cíli), a proto má tendenci předcházející znaky realizovat s maximální efektivností.

Angličtina pro pojem řízení používá několik pojmů. Pojem control se užívá zpravidla v souvislosti s řízením technických systémů, zatímco u organizací se spíše setkáme s pojmem management. Později uvedeme i pojem governance jako specifický typ řízení v podniku.

1.2Podnik

V této publikaci je podnik základním prostorem, v němž jsou informace vyjadřovány, zpracovávány a přenášeny. Ač je možné na tento prostor nahlížet z řady úhlů (vždy záleží na pozorovateli), jsou dále sledovány pouze dva aspekty. První sleduje podnik vzhledem k jeho funkci a druhý nahlíží na podnik jako na systém.

Podnik je v obecné rovině vnímán jako „subjekt, ve kterém dochází k přeměně zdrojů (vstupů) na statky (výstupy), a obsáhleji je vymezen jako soubor prostředků, zdrojů, práv a jiných majetkových hodnot, tj. jako věc, která utváří ekonomickou a právní jednotku a která slouží podnikateli k provozování jeho podnikatelských aktivit“ (Veber, 2008; Srpová, 2010). Zájem informatiky nelze omezit jen na komerční podniky, je nutno ho vnímat šířeji. Angličtina používá pro tuto situaci pojem enterprise a pokrývá jím všechny typy organizací bez ohledu na jeho funkci.

1.2.1Podnik jako systém

Pokud na podnik nahlížíme jako na systém, pak se jedná o živý, otevřený a komplexní systém. Pozornost vnímání podniku jako systému věnujeme proto, že jeho subsystémem je podnikový informační systém, jehož strukturou a chováním se zabývají další části této knihy.

Podnik je v realitě uměle vytvořen (založen) osobou – podnikatelem –, případně společností (u orgánů a organizací veřejné správy). Tomuto útvaru je dán jeho účel, reprezentovaný soustavou cílů v závislosti na podnikavosti podnikatele. Jejich konkretizace vytváří předpoklady pro to, aby mohl být podnik „zkonstruován“ a následně fungoval tak, aby účel, a tedy i cíle, byly naplněny. Obrázek 1.1 znázorňuje vnímání podniku jako systému s vyznačením jeho klíčových prvků a také jejich vazeb a prvků okolí, resp. prostředí.

Obr. 1.1 Podnik – otevřený, komplexní systém, organizace

Za klíčové prvky okolí podniku (prostředí) lze vedle již zmíněného podnikatele považovat zákazníka, konkurenci, dodavatele a dále další faktory, ke kterým řadíme především faktory politické, ekonomické, sociokulturní, technologické, environmentální a legislativní (označujeme je zkratkou PESTEL). Prvky podniku jsou potom lidé, technologie, informace a řízení.

Vztah zákazníka a podniku představuje to, co dnes označujeme pojmem byznys (business). Nejedná se jen o obchod, jak bývá tento pojem často překládán, ale v kontextu podniku musí být chápán význam tohoto pojmu ve větší šíři. Byznys neslouží k uspokojování potřeb podnikatele jako vlastníka, ale jiné osoby – zákazníka. Identifikace toho, co je byznysem podniku, umožňuje odhalit, která část transformačního procesu představuje hlavní činnost podniku, tzv. core proces, a které části transformačního procesu hrají roli pouze podpůrnou.

Podnik soutěží svými výstupy s dalšími hráči – konkurencí. Soutěž není však vedena jen na poli výstupů, ale také vstupů, tzn., že se soutěží také o dodavatele vstupů do transformačního procesu. Soutěž, ale také „fungování“ podniku (řízení a transformace) jsou ovlivněny i dalšími faktory (viz PESTEL).

Lidé představují klíčovou složku podniku a utvářejí jeho sociální podsystém. Vazby mezi prvky tohoto podsystému vycházejí jednak z dělby práce, jednak z principu řízení, kde:

■Dělba práce zakládá existenci různých skupin lidí s různou specializací, tj. lidí majících v nějaké typicky „úzké“ oblasti specifické znalosti, dovednosti a zkušenosti. Vazby mezi lidmi, které z dělby práce plynou, mají koordinační charakter s cílem zajistit, že mezi výkonem činností transformačního procesu bude návaznost.

■Princip řízení, v němž existuje prvek řídicí a řízený, vytváří vazbu nadřízenosti a podřízenosti označovanou také jako hierarchie moci. Tato vazba zajišťuje jednak koordinaci různorodých částí systému, ale především slouží k tomu, aby byl celek orientován ke splnění stanoveného cíle.

Technologie utvářejí technologický podsystém podniku, respektive technický podsystém podniku. Lidé technologií a technik využívají, respektive jsou v nich účastni, v rámci transformace vstupu na výstup a vytvářejí jistou hodnotu (zboží, službu). Existence technologií pak zakládá i existenci techniky, v primárním slova smyslu, tj. vhodných zařízení, které jsou v technologii (ale také technice) užívány.

Informace tvoří třetí klíčový prvek podniku jako systému. Zároveň tento prvek utváří informační systém jako další podsystém podniku (vedle sociálního, technologického či technického). Charakteristice informačního systému se věnuje následující podkapitola a další kapitoly knihy.

Na prvky systému lze také nahlížet jako na zdroje. Zdroje mají limitující charakter, ať již se jedná o zdroj, který je vstupem, či o ten, který je spotřebováván v transformačním procesu. K základním omezeným zdrojům, které tvoří vstup, patří energie, materiál včetně surovin, vzduch a voda. Podnikové zdroje potom tvoří „podnikem kontrolovaná aktiva, schopnosti, organizační procesy, vlastnosti podniku, informace, znalosti atd., která mu umožní připravit, implementovat a realizovat strategii zlepšující výkonnost a efektivitu podniku“ (Barney a další, 2001).

Uspořádání prvků a jejich vztahů, tj. struktura podniku, ale také jeho chování a alokace zdrojů není náhodné a nahodilé, nýbrž je řízené, protože podnik jakožto systém je tzv. organizací, v níž určitá část prvků vytváří řídicí podsystém. Takovýto podsystém v podniku označujeme jako management. Cílem řízení je, aby struktura a chování podniku, respektive alokace zdrojů, byly v souladu s cíli, a tedy s účelem podniku. Formulace cíle řízení a dosažení tohoto cíle je smyslem managementu. Jeho funkce se realizuje manažerskými procesy, ke kterým na hrubé úrovni členění patří (Jünger, 2007):

■plánování, tj. stanovování cílů řízení, bilance a zajištění potřebných zdrojů anebo účinného postupu realizace cílů řízení;

■organizování, v němž dochází ke kvalitativnímu a kvantitativnímu uspořádání zdrojů, vztahů a procesů s ohledem na stanovení cíle řízení;

■vedení lidí, tj. působení na lidi tak, aby se chovali podle formulovaných vzorců chování;

■kontrola, která plní funkci zpětné vazby, tj. zjišťuje a koriguje odchylky řízení.

V podniku je obvykle management členěn hierarchicky a hovoříme o strategickém, taktickém a operativním managementu. Procesy managementu na těchto úrovních mají jiné vstupy a výstupy, jsou v nich uplatňovány i částečně odlišné metody a také v nich dominují některé procesy na úkor jiných. Např. vedení lidí dominuje na operativní úrovni, zatímco plánování, organizování a kontrola dominuje na úrovni strategické. Vedle toho bývá management členěn také horizontálně podle jednotlivých domén podniku (nákup, výroba, prodej atd.).

V souvislosti s řízením korporací jako specifické „formy organizace ekonomické aktivity“ (OECD, 2004) se z managementu vyčlenila governance. Ta reprezentuje postupy a procesy, podle nichž je organizace řízena a kontrolována, dle kterých je určeno rozdělení práv a povinností mezi jednotlivými účastníky v organizaci a které stanovují pravidla a postupy pro rozhodování. Principy governance jsou dnes přeneseny z korporací i na další formy organizací a hovoříme o podnikové (enterprise) governance, ale i governance v oblasti informačních technologií.

Posledním klíčovým prvkem (viz obrázek 1.1) je transformace. Reprezentuje řízený systém, ve kterém jsou zapojeny dle požadavků řídicího systému (managementu) prvky podniku jako systému, tj. lidé, technologie a informace tak, aby v souladu s cílem řízení byly vstupy transformovány na výstupy.

1.2.2Procesy

V souvislosti s charakteristikou dělby práce, technologií, řízením i transformací se objevoval termín proces. S ohledem na systém, do kterého je umístěn, ho označíme pojmem podnikový proces.

Proces je definován jako „soubor vzájemně souvisejících nebo vzájemně působících činností, který přeměňuje vstupy na výstupy“ (ČSN EN ISO 9000:2006).

Z celkové problematiky, která je spojena s procesy, se dále zaměříme pouze na dekompozici/kompozici procesu, mechanismus koordinace činností procesu a členění podnikových procesů.

Obr. 1.2 Princip kompozice a dekompozice

Princip dekompozice/kompozice je založen na schopnosti jistý „větší problém“ rozdělit do řady „samostatných menších problémů“ a řešení „většího problému“ následně realizovat kompozicí „vyřešených menších problémů“. Proces je zkomponován z činností. Při složitém procesu někdy označujeme určitou skupinu činností jako podproces. Činnost je kompozice aktivit a ty mohou být dekomponovány na úlohy. Nakonec sama úloha může být dekomponována na kroky úlohy. Obrázek 1.2 zjednodušeně znázorňuje princip kompozice/dekompozice pro funkci zajištění samosprávy akademické obce, respektive pro proces volby do akademického senátu.

V předchozím textu se objevovalo různé rozšiřující pojmenování procesů. V literatuře dnes existuje celá řada přístupů ke členění podnikových procesů a jejich pojmenování. Zpravidla je členíme na (Oudl,1995):

Základní (core) procesy, kterými jsou zajišťovány hlavní podnikové funkce bezprostředně spojené s uspokojováním potřeb zákazníků. Mají rozhodující podíl na „hodnotě“ finálního produktu podniku.

Podpůrné procesy, které probíhají uvnitř podniku a mají, jak název napovídá, podpůrný charakter pro základní procesy. Podpůrné procesy se zpravidla dále člení na služební (servisní) a průřezové. Podpůrný služební proces je specializovaný na určitý produkt, který svým průběhem dodá od začátku do konce. Podpůrné průřezové procesy mají relativně samostatnou logiku průběhu, slouží mnoha okolním procesům, jimž poskytují dílčí produkty dle potřeby.

Řídicí, resp. správní procesy, představují procesy, jimiž firma definuje svoji organizaci a administrativní akty, respektive realizuje řízení, tj. jedná se o procesy managementu (viz výše).

Z pohledu informatiky je vnímání podnikových procesů a jejich charakteristik důležité, neboť při jejich realizaci nastává různá potřeba informací, případně vznikají různé požadavky na jejich vyjádření a podobu, zpracování a přenášení.

1.2.3Životní cyklus

V důsledku změn v okolí (prostředí) podniku je podnik vnímán jako systém vychylovaný z rovnováhy. Na to reaguje tak, že mění svoji strukturu, stav a chování. Říkáme, že podnik prochází životním cyklem. Z pohledu informatiky je vnímání cyklu důležité, neboť v různých fázích nastává různá potřeba informací, respektive jsou kladeny různé požadavky na jejich vyjádření a podobu, zpracování a přenášení.

1.3Podnikový informační systém

Podnikový informační systém vnímáme jako otevřený systém, jehož vstupy a výstupy jsou informace. Přitom je u něho vhodné vnímat prolínání živého a neživého systému v podniku, který je sociální organizací a je na vrcholu v současné klasifikaci systémů. Toto vnímání se projevuje tak, že v podnikovém informačním systému lze:

■Nalézt části, které jsou reprezentovány výměnou i zpracováním informací lidmi (word of mouth) a kdy vedle mluvy využíváme i další komunikační techniky (mimika, gesta apod.). Takovouto část označujeme jako neformální informační systém.

■Nalézt části, které jsou založeny na formalizovaných pracovních a informačních tocích realizovaných na základě popsaných politik, cílů, strategií, pravidel a předpisů. Takovouto část označujeme jako formální informační systém.

■Nalézt části, které jsou založeny na počítačích (computer-based) a kde stroj (počítač) realizuje klíčové operace s informacemi, tj. jejich vyjádření a podobu, zpracování a přenášení.

(Podnikový) informační systém (IS, respektive PIS) představuje konzistentní uspořádanou množinu komponent spolupracujících za účelem tvorby, shromažďování, zpracování, přenášení a rozšiřování informací. Prvky informačního systému tvoří lidé, respektive uživatelé informací, a informatické zdroje. Komponenta je tvořena jedním nebo více prvky (Hindls, Holman, Hronová a kol., 2003).

Obrázek 1.3 znázorňuje vztah mezi podnikem a podnikovým informačním systémem a klíčové prvky podnikového informačního systému.

Obr. 1.3 Prvky podnikového informačního systému a vztah tohoto systému k podniku

Prvky podnikového informačního systému jsou lidé, informační technologie (IT), data, řízení a transformační proces.

Lidé představují významný prvek podnikového informačního systému. Lze uvažovat minimálně o dvou základních kategoriích – uživatelích a IT personálu (informaticích).

Uživatelé představují prvek, který je vně systému, využívá jeho výsledků (informací) a podílí se na formulaci jeho účelu. IT personál (informatik, někdy též IT odborník) je ten, jehož pracovní zařazení vyžaduje specifické dovednosti a znalosti o tvorbě, nasazení a provozu informačních technologií a o využití IT v aplikační oblasti (Doucek a další, 2007).

Data (jedn. č. údaj) jsou formalizovaný záznam lidského poznání pomocí symbolů (znaků), který je schopný přenosu, uchování, interpretace či zpracování.

U podnikového informačního systému se jedná o údaje o podstatných skutečnostech, které souvisí s aktivitami podniku. V zásadě je lze rozdělit do tří klíčových skupin na:

■Data o společenských podmínkách podnikání. Do této skupiny zahrnujeme zaznamenané údaje o politických a státních očekáváních v oblasti úrovně stability prostředí, demografických, sociálních a ekonomických trendech, rozvoji technologií jakožto inhibitoru vzniku nových produktů a služeb a o faktorech ovlivňující výrobu, jako jsou pracovní síla, materiál a kapitál. Patří sem i data o úrovni nákladů, dostupnosti a produktivity těchto zdrojů.

■Data o trhu, kam zařazujeme data o poptávce po komoditách podniku, tj. zboží a službách, o stavu konkurence, resp. její výkonnosti, aktuálních aktivitách a plánech, o rozvoji komodit, očekávaných fúzích a akvizicích.

■Interní data podniku tvořící předpoklady k tomu, aby podnik mohl reagovat na své okolí. Do této skupiny patří plány a předpovědi prodeje, včetně finančních plánů, údaje formulující požadavky na alokaci podnikových zdrojů. Patří sem i data o úrovni vnitřní nabídky zdrojů, tj. pracovní síly, kapitálu, strojů a zařízení a o případných omezeních fungování podniku, procedurách a pravidlech fungování podniku.

■Informační technologie představují postupy a metody vyjádření, zachycení, zpracování, ukládání, uchovávání a přenášení informací. Pokud jsou metody vkládány do specifických strojů (počítačů) pak se jedná o programy – software (SW, programové vybavení). Existence informačních technologií pak zakládá i existenci techniky, kterou označujeme jako hardware (HW, výpočetní technika, technické prostředky informačního systému) a která je využívána softwarem.

Informační technologie jsou postupy a metody vyjádření, zachycení, zpracování, ukládání, uchovávání a přenášení informací.

Software je označení pro informační technologie, které jsou vkládány do speciálních strojů – počítačů.

Hardware je označení pro širokou škálu různých zařízení (počítače a další stroje včetně příslušenství), která jsou využívána v informačním systému.

Transformační proces podnikového informačního systému je aplikace informačních technologií. Tu také označujeme pojmy aplikační software (ASW) nebo IT aplikace. ASW v určitém kontextu (např. finance, výroba, prodej apod.) poskytuje funkce uživatelům (např. zaúčtování dokladu, sestavení výrobního plánu, zaevidování zákazníka apod.) a manipuluje s daty (např. je zachytí, zpracuje, uloží, přenese, zobrazí apod.) s tím, že využívá softwaru, hardwaru a lidí.

Aplikace IT (ASW) v určitém kontextu poskytuje funkce uživatelům a manipuluje s daty s tím, že využívá softwaru, hardwaru a lidí.

V současné době existuje bezpočet klasifikačních schémat rozdělení aplikací IT. Dále budeme členit aplikace IT na:

■transakční aplikace orientované na manipulaci s daty, které jsou spojeny s byznys transakcemi;

■aplikace pro podporu rozhodování, orientované nejen na podporu rozhodování na všech stupních řízení, ale též na řízení výkonnosti podniku;

■infrastrukturní aplikace nabízející funkcionalitu a manipulaci s daty, která má být dostupná všem a napříč podnikem.

Aplikace se pak orientují na:

■řízení zdrojů podniku, realizaci podnikových funkcí včetně rozvoje podniku a jeho produktů;

■partnery v dodavatelském řetězci včetně podpory řízení těchto řetězců;

■zákazníky – aby s nimi podnik mohl budovat dlouhodobý vztah loajality;

■další strany z okolí podniku (veřejná správa, konkurence);

■zvyšování osobní produktivity jednotlivců.

Pro odlišení aplikačního softwaru od ostatního softwaru bude ostatní software reprezentován:

■základním softwarem (ZSW), který umožňuje provozovat aplikace IT a zajišťuje pro ně soustavu služeb;

■softwarem podporující rozvoj informačního systému, vývoj ASW a řízení provozu informačního systému.

Posledním prvkem, který je uveden ve schématu (viz obrázek 1.3), je řízení. Stejně jako na úrovni podniku je řízení vnímáno jako komplexní proces, v němž je realizováno plánování, organizování, vedení lidí a kontrola. V oblasti podnikového informačního systému ho označujeme pojmem IT management nebo řízení podnikové informatiky. A stejně jako na úrovni podniku i v oblasti podnikového informačního systému došlo k vyčlenění governance. Tato skupina procesů je potom označována jako IT governance.

Na závěr vymezení charakteristik prvků podnikového informačního systému se vraťme zpět k jeho definici, respektive v ní uvedeným pojmům informatický zdroj a komponenta. Informatické zdroje tvoří veškeré programové vybavení (software), technické prostředky (hardware), data, a IT personál. Komponentou pak budeme rozumět souhrn prvků plnících vymezenou funkci, přičemž prvek může být součástí i vícero komponent a komponenta může být užívána jinou komponentou.

1.4Podniková informatika

Při obsahovém vymezení pojmu podniková informatika můžeme použít několik různých přístupů.

První přístup vnímá pojem podniková informatika jako aplikaci informatiky ve smyslu vědní disciplíny omezené na specifické prostředí.

Podniková informatika je aplikace vědy, jíž se „studuje“ vyjádření a podoba, zpracování a přenášení informací v systémech sociální organizace, která je podnikem.

Vymezení druhým přístupem se opírá o analogii k označení jiných aktivit, které probíhají v podniku, jako např. vymezení marketingu.

Podniková informatika je komplexní proces zajištění informačních potřeb spojených s vykonáváním a řízením aktivit (procesů) podniku.

Třetí vymezení vnímá podnikovou informatiku jako organizační útvar.

Podniková informatika je útvar podniku, který pro podnik zajišťuje rozvoj a provoz podnikového informačního systému.

Ve stabilních organizačních strukturách je IT útvar začleněn jako samostatná odborná organizační jednotka zajišťující funkce rozvoje a provozu podnikového informačního systému anebo je sice samostatná organizační jednotka, ale na nižší organizační úrovni, tj. je podřízena jiné organizační jednotce, zpravidla financím. U velkých podniků, nadnárodních korporací apod. pak existuje kombinace obou přístupů a na úrovni vedení společnosti existuje tzv. strategický IT útvar a u jednotlivých poboček pak jejich vlastní IT útvary. U flexibilní organizační struktury se využívá maticové struktury, ve které jsou vzájemně propojeny dvě organizační struktury vytvořené dle odlišných kritérií. Často se lze setkat také s projektovou organizační strukturou, která se vyznačuje tím, že napříč funkčními organizačními jednotkami jsou vytvářeny realizační týmy pro jednotlivé projekty.

Při aplikaci teorie IT Alignment, v češtině označované jako teorie zajištění souladu byznysu a IT, lze výše uvedená vymezení podnikové informatiky dále rozšířit i tak, že podniková informatika je také nositelem nových obchodních příležitostí, nové podoby podnikání nebo zvyšování efektivity podniku.

Z kapitoly věnované vymezení podnikové informatiky vyplývají následující závěry:

▪Text kapitoly obsahuje základní vymezení jednotlivých podstatných pojmů z oblasti informatiky.

▪Informace je pojmenování pro obsah toho, co se vymění s vnějším světem, když se mu přizpůsobujeme a působíme na něj svým přizpůsobováním.

▪Informační systém představuje konzistentní uspořádanou množinu komponent spolupracujících za účelem tvorby, shromažďování, zpracování, přenášení a rozšiřování informací.

▪Podniková informatika je komplexní proces zajištění informačních potřeb spojených s vykonáváním a řízením aktivit (procesů) podniku.

2.Informační technologie, technika ainfrastruktura

Cílem této kapitoly je představit podstatné principy acharakteristiky, které jsou spojeny stechnickými prostředky podnikového informačního systému, základními informačními technologiemi, včetně těch, jimiž je zajištěna komunikace vpodniku. Dále se kapitola věnuje problematice infrastruktury jako vhodné základny pro aplikace informačních technologií, včetně popisu cloud computingu jako významného fenoménu současného řešení podnikových informačních systémů.

OECD vymezuje produkty IT, respektive ICT, takto: „ICT produkty jsou takové, jejichž hlavní funkcí je uskutečnění nebo umožnění komunikace nebo zpracování informací, včetně jejich přenosu azobrazení elektronickou cestou“ (OECD, 2009). Produkty mohou mít charakter zboží anebo služeb ajsou členěny do 99 podtříd dle společné klasifikace produktů vymezené OSN (tzv. CPC – Central Product Classification). Tabulka 2.1 znázorňuje pouze hlavní kategorie IT produktů.

Tab. 2.1 Kategorie IT produktů. Zdroj (OECD, 2011), modifikováno autory

Název kategorie

Počet podtříd CPC

Příklad produktu vpodtřídách

Počítače apřídavná zařízení (periferie)

19

Počítače, tiskárny, skenery atd.

Komunikační zařízení

8

Telefonní přístroje, včetně mobilních, soustavy požárních hlásičů, zabezpečovací systémy objektů atd.

Zařízení spotřební elektroniky

11

Herní konzole, kamery, televizní přijímače atd.

Díly asoučástky ICT jinde neuvedené

14

Magnetická či optická média, integrované elektronické obvody atd.

Výroba ICT zařízení

5

Výroba počítačů, telekomunikačních zařízení atd.

Software

11

Operační systém, databázový systém, vývojové nástroje, podnikové aplikace atd.

IT poradenství aslužby

10

IT poradenství, poskytování aplikačních služeb, služby řízení počítačových systémů atd.

Telekomunikační služby

12

Hlasové služby, datové služby atd.

Služby pronájmu ICT zařízení

3

Pronájem počítačů, pronájem telekomunikačních zařízení atd.

Ostatní ICT služby

6

Služby instalace počítače, údržba aoprava počítačů atd.

2.1Technické prostředky (hardware)

Technické prostředky (hardware) tvoří široká škála různých zařízení patřících do výše uvedených kategorií, tj. počítače apřídavná zařízení (periferie), komunikační zařízení, zařízení spotřební elektroniky adíly asoučástky ICT jinde neuvedené.

Ztéto široké škály prostředků věnujme pozornost jen charakteristice počítačů. Počítač je stroj, jehož strukturu popsal matematik John von Neumann (von Neumann, 1945) stím, že tato struktura je nezávislá na zpracovávaných problémech. Pro řešení problému se musí zvenčí zavést ado paměti počítače uložit návod na zpracování problému (program). Von Neumannem popsaný technický systém se vpodstatě ve zdokonalené podobě používá dodnes. Samozřejmě vdůsledku rozvoje technologie výroby elektronických částí došlo kminiaturizaci aintegraci některých původně samostatných částí ataké se rozrostl počet různých přídavných zařízení, propojení na spotřební elektroniku azajištění komunikace vsítích.

Klasifikovat počítače není vsoučasné situaci snadné. Dále budeme uvažovat jako klasifikační hledisko způsob využití počítače. Podle tohoto hlediska lze identifikovat:

■skupinu osobních počítačů;

■skupinu služebních počítačů;

■skupinu zařízení, kde počítač či integrované elektronické obvody zajišťují specifickou funkci zařízení.

Osobní počítače přímo zpracovávají požadavky uživatelů anebo vizualizují (zobrazují) výsledky zpracování jiných, zejména služebních počítačů. Osobní počítače lze rozdělit na nepřenosné (stacionární) apřenosné. Přenosné osobní počítače na rozdíl od nepřenosných osobních počítačů sdružují všechny jejich komponenty (vlastní systém zpracování, paměť ivstupní avýstupní zřízení) do jedné „skříně“. Vsoučasné době se rozvíjí především skupina nepřenosných zařízení. Původně byly vtéto skupině zařazeny tzv. laptopy či notebooky. Dnes vdůsledku schopnosti zajistit upočítačů imobilitu dochází krozšíření této kategorie osobních počítačů ochytré telefony (smartphone), tablety adalší kombinace, jako jsou např. phablet (phone + tablet), dva vjednom (notebook soddělitelným displejem) apod.

Služební počítače vykonávají své činnosti na základě požadavků osobních či jiných služebních počítačů, tj. uživatel na ně prostřednictvím osobního počítače přenáší požadavky na zpracování. Protože musí obsluhovat velké množství požadavků amusí pracovat nepřetržitě, je nutné, aby jejich technická atechnologická konstrukce byla ktomu přizpůsobena. Požadovaného výkonu služebního počítače se dosahuje především spojováním několika samostatných služebních počítačů do většího celku (počítačové klastry). Specifickou kategorií služebních počítačů jsou tzv. superpočítače. Jedná se ovýkonné stroje schopné rychle zpracovat velké množství dat. Žebříček pěti set nejvýkonnějších počítačů se vyhlašuje každoročně (top500.org), protože to, co bylo superpočítač před deseti lety, představuje dnes výkon, který zastane chytrý telefon.

Zařízení, kde počítač či integrované elektronické obvody zajišťují specifickou funkci zařízení, představují dnes širokou škálu produktů. Jedná se oprorůstání počítačů do spotřební elektroniky (fotoaparáty, televizní přijímače), jako jsou tzv. palubní počítače vautomobilech či vkomunikačních prostředcích (směrovací zařízení počítačových sítí, výrobních zařízení jako prostředky řízení výrobních strojů, samočinných výrobních linek). Významným trendem patřící do této skupiny počítačů je „internet věcí“ (viz kapitola 2.5.4).

2.2Informační technologie – software

Informační technologie představují množinu postupů, které jsou spojeny sinformacemi, tj. jedná se opostupy charakterizující způsob zachycení informace, její prezentaci, zpracování, ukládání, uchovávání apřenášení.

Vprvní kapitole jsme vsouvislosti svymezením podnikového informačního systému, který je založen na počítačích, označili tyto technologie jako software. Zároveň jsme software rozdělili na:

■aplikační software (ASW), jímž rozumíme aplikaci informačních technologií vpodniku (různorodým aplikacím se věnují kapitoly 4 až 9);

■základní software (ZSW), který umožňuje provozovat aplikace IT azajišťuje pro aplikace IT soustavu služeb;

■software podporující rozvoj informačního systému, vývoj ASW azajišťující podporu řízení provozu informačního systému.

2.2.1Základní software

Základní software, jak již jeho označení napovídá, představuje software nutný pro to, abychom mohli provozovat aplikace informačních technologií. Do této skupiny patří:

■Software utvářející vhodné prostředí, ve kterém mohou být aplikace provozovány, aniž by jejich provoz byl ovlivněn skutečností, že je provozována na počítači určitého výrobce. Tuto skupinu označujeme jako operační systémy.

■Software poskytující aplikacím informačních technologií specifické služby nebo software rozšiřující funkce operačních systémů. Tuto skupinu tvoří minimálně:

◆podpůrné utility;

◆technologie vizualizace;

◆technologie umožňující integrovat aplikace do větších celků, tzv. middleware;

◆technologie umožňující komunikaci aplikací auživatelů;

◆technologie řízení databázových systémů;

◆technologie zpracování nestrukturovaných anebo částečně strukturovaných dat, tzv. technologie správy podnikového obsahu;

◆technologie spojené sřízením pracovního toku (workflow), respektive procesů;

◆technologie podporující týmovou spolupráci;

◆technologie umožňující unifikovaný přístup kaplikacím informačních technologií, tzv. portály;

◆technologie spojené spodporou osobní produktivity.

Vtéto části budou dále charakterizovány operační systémy, podpůrné utility, technologie virtualizace amiddleware asamostatně vkapitole 2.3 budou charakterizovány technologie umožňující komunikaci aplikací auživatelů. Ostatní technologie budou charakterizovány současně saplikacemi, které jich dominantně využívají.

2.2.1.1Operační systém

Operační systém poskytuje komplex veškerých řídicích funkcí nezbytných pro práci počítače bez ohledu na to, jaké aplikační programy se na něm provozují.

Operační systém (OS, operating system) je množina programů, která řídí všechny ostatní programy zpracovávané počítačem.

Po spuštění počítače je jádro operačního systému – kernel – zavedeno do vnitřní paměti počítače vprůběhu procesu „bootování“. Operační systém má následující funkce:

■Řídí aspravuje technické prostředky počítače, např. přiděluje jednotlivým programům čas procesoru, kapacitu vnitřní paměti, přístup ke vstupním avýstupním zařízením apod.

■Vytváří pro zpracovávané programy odstiňující vrstvu, aby mohly pracovat srůzným hardwarem (tj. odstiňuje je od technických specifik komponent počítače). OS komunikuje stechnickými prostředky prostřednictvím specializovaných programů, tzv. ovladačů (driverů), které jsou zpravidla vyvinuty výrobcem technického prostředku ajsou tomuto prostředku „ušity na míru“. Pro maximální využití schopností technického prostředku je důležité, aby jeho ovladače byly na počítači instalovány.

■Prostřednictvím souborového systému zajišťuje operační systém přístup ksouborům, které jsou uloženy na discích adalších vnějších pamětech počítačů. Vsouborech jsou uložena jak data, tak další software. Soubor je pro operační systém posloupností (proudem) bitů uložených jako samostatná jednotka. Operační systém uživatelům aaplikacím zajišťuje základní operace se souborem (otevření, čtení posloupnosti bytů, zrušení, pojmenování, přejmenování apod.).

■Poskytuje uživatelům prostředí uživatelského rozhraní. Prvky uživatelského rozhraní jsou poskytovány také aplikacím, tzn., že aplikace, respektive další software, využívá principy uživatelského rozhraní, kterým disponuje konkrétní operační systém.

■Řídí zpracování jednotlivých programů av případě jejich souběžného zpracování určuje, které programy budou zpracovány, vjakém pořadí, kolik času jim bude přiděleno as jakou prioritou. Vpřípadě, že počítač disponuje více procesory, zajišťuje rozdělení zpracování programů mezi ně.

■Prostřednictvím síťových rozhraní operační systém podporuje komunikaci mezi počítači.

Vsoučasné době existuje na trhu široká škála operačních systémů pro různorodé kategorie počítačů. Voblasti osobních islužebních počítačů se jedná např. oWindows (Microsoft), iOS (Apple), Android (Google), Linux ajeho různé distribuce (komunity tvůrců či různé firmy), Unix (velcí dodavatelé hardwaru). Voblasti komunikačních prostředků, především směrovacích zařízení vsíti internet, se jedná např. oIOS – Internetwork Operating System (Cisco). Voblasti spotřební elektroniky to může být TRON (The Real-time Operating system Nucleus), RTOS (Real-Time Operating System) apod.

2.2.1.2Podpůrné programy (utility)

2.2.1.3Technologie virtualizace

2.2.1.4Middleware

■služby základního middlewaru;

2.2.2Software podporující rozvoj informačního systému, vývoj ASW ařízení provozu informačního systému

2.3Komunikační sítě, internet

2.3.1Komunikační sítě

2.3.2Internet ajeho služby

2.4Infrastruktura podnikového informačního systému

2.5Web 2.0, cloud computing, BYO(X), IoT

2.5.1Web 2.0

2.5.2Cloud computing

2.5.3BYOD aBYOC

2.5.4Internet věcí