Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Mgr. Patrik Burda, Mgr. Lenka Šolcová

OŠETŘOVATELSKÁ PÉČE 2. DÍL
Pro obor ošetřovatel

Hlavní autor:
Mgr. Patrik Burda (Střední zdravotnická škola, Ruská, Praha 10)

Spoluautorka:
Mgr. Lenka Šolcová (Střední zdravotnická škola, Ruská, Praha 10)

Recenze
PhDr. Jana Uhrová

Odborná konzultace:
MUDr. Dita Kašparová

© Grada Publishing, a.s., 2016
Cover Photo © Allphoto, 2016

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, Praha 7
jako svou 6257. publikaci
Odpovědná redaktorka Mgr. Ivana Podmolíková
Sazba a zlom Karel Mikula
formát ePub Štěpán Böhm
Fotografie a tabulku poskytl Mgr. Patrik Burda.
Perokresby dle podkladů autorů nakreslila Lenka Kučerová.
Počet stran 232 + 2 strany barevné přílohy
1. vydání, Praha 2016
Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a. s.

Autoři děkují PhDr. Ivance Kohoutové, Ph.D., za podporu a cenné rady při psaní publikace.

Názvy produktů, firem apod. použité v knize mohou být ochrannými známkami nebo registrovanými ochrannými známkami příslušných vlastníků, což není zvláštním způsobem vyznačeno.

Postupy a příklady v této knize, rovněž tak informace o lécích, jejich formách, dávkování a aplikaci jsou sestaveny s nejlepším vědomím autorů. Z jejich praktického uplatnění však pro autory ani pro nakladatelství nevyplývají žádné právní důsledky.

ISBN 978-80-271-9254-0 (ePub)
ISBN 978-80-271-9253-3 (pdf)
ISBN 978-80-247-5334-8 (print)

Úvod

Předkládaná učebnice volně navazuje na první díl Ošetřovatelské péče. Je určena opět především pro žáky studijního oboru ošetřovatel, dále pro účastníky kurzu sanitář, pro pracovníky v sociálních službách a pro ty, kteří poskytují přímou ošetřovatelskou péči pacientům. Jednotlivé kapitoly vycházejí ze Školních vzdělávacích programů učebního oboru Ošetřovatel. V tomto díle se čtenáři seznámí zejména s problematikou péče o seniory a péče o interně, chirurgicky a urologicky nemocné pacienty. Vzhledem k cílové skupině a zaměření učebnice jsme se snažili o nastínění problematiky jednotlivých onemocnění přijatelnou formou. Naším cílem bylo, aby se dominantou ve všech kapitolách stala ošetřovatelská péče. Při popisování jednotlivých činností vycházíme z kompetencí ošetřovatele. Ošetřovatelské činnosti, které nepřísluší ošetřovatelům, jsou zde jen zmíněny bez dalšího podrobnějšího popisu, popř. se na ně odkazuje (v současné době je na trhu dostatek literatury pro zdravotnické asistenty a všeobecné sestry).

Doufáme, že se učebnice stane návodným pomocníkem pro poskytování kvalitní a aktivní ošetřovatelské péče těm, kdo ji nejvíce potřebují – našim pacientům.

autoři

1Péče oseniory achronicky nemocné

Cíle

Žák po prostudování kapitoly:

■Pochopí fyziologické stárnutí azměny ve stáří.

■Zná činnosti vedoucí kpodpoře zdravého stárnutí.

■Vyjmenuje zařízení zdravotnické asociální péče.

■Popíše specifika ošetřovatelské péče oseniory achronicky nemocné.

■Objasní specifika ošetřovatelské péče oumírající.

■Pochopí význam paliativní péče.

■Vlastními slovy hovoří oetice umírání akomunikaci sumírajícím.

■Zná postupy vpéči omrtvé tělo.

Pojmy kzapamatování: paliativní péče, senior, dlouhodobě nemocný, stáří, stárnutí, disabilita, geriatrické ošetřovatelství, demence, polymorbidita, polypragmazie, umírání, smrt, hospic, terminální stav, etika, eutanazie, dříve vyslovené přání.

Vzhledem kdemografickému vývoji populace vČR je jisté, že do budoucna bude populace stárnout. Vposledních letech dochází kobrovskému pokroku voblasti medicíny aošetřovatelské péče. Lidé se budou dožívat vyššího věku abudou žít schronickým, dříve často smrtelným onemocněním. To vše se odrazí ivposkytování ošetřovatelské péče ve zdravotnických zařízeních. Péče se bude muset více specializovat na starší adlouhodobě nemocné pacienty. Také příprava na povolání musí na tuto novou situaci reagovat amusí poskytnout žákům dostatek kvalitních informací, které zlepší ošetřovatelskou péči vycházející zindividuálních potřeb pacientů.

Na základě těchto informací je dále nutné zlepšit péči oumírající pacienty ajejich blízké. Všude, kde lidé umírají, musí být zajištěna kvalitní paliativní péče.

Ošetřovatel má vpéči ostaré, dlouhodobě nemocné aumírající nezastupitelné místo. Tráví převážnou část své práce přímo ulůžka pacienta.

Právě péči oseniory, dlouhodobě nemocné aumírající lze pokládat za jednu znejtěžších činností zdravotnického týmu.

1.1Charakteristika fyziologického stáří

Motto

„Lidé chtějí žít dlouho, ale nechtějí zestárnout.

Jak jistě chápete, toto je schizofrenní myšlenka…“

Dr. Heinz Rugger (Švýcarsko, 2015)

Stáří je slovo, které je vnímáno individuálně. Každý by jistě hodnotil stáří jinak, záleží na několika kritériích, především na:

■osobní zkušenosti se stářím (vokolí, vrodině)

■vzorcích chování (např. jak se rodiče chovají ajak jednají se svými rodiči)

■vlastním věku „hodnotitele“

■ovlivnění společností ajejím vlastním postoji ke stáří (informace na internetu, ve zprávách apod.)

■konkrétním ovlivnění starým člověkem (ve smyslu pozitivním inegativním)

Obecně lze říci, že stáří je fyziologická, přirozená součást lidského života. Vpodstatě se jedná ostav, který začíná již narozením člověka. Je nutné mít na paměti, že stáří není nemoc, ikdyž vyšší věk bývá snemocí spojen. Stárnutí vsobě zahrnuje všechny stránky člověka (psychickou, sociální, duchovní), nikoliv jen biologickou. Vnaší populaci bude podle statistik stále více přibývat osob starších 65 let.

Zpohledu medicíny je stárnutí projevem biochemických změn, které jsou dány vDNA každé buňky. Schopnost regenerace buněk atkání ubývá apřibývá opotřebovanosti. Imunitní systém svěkem ztrácí svou sílu, asenior je tak více ohrožen nemocemi (nádorové, autoimunitní, infekční).

Klasifikace stáří podle Světové zdravotnické organizace (WHO)

■60–74 let: vyšší, starší věk, rané stáří, presenium

■75–89 let: vysoký, stařecký, pokročilý věk, senium

■90 avíce let: dlouhověkost, kmetství

Dělení věku zpohledu poskytování zdravotní asociální péče

■kalendářní věk– odpovídá prožitému času bez ohledu na stav organismu

■biologický věk– je výsledkem působení genetické výbavy, vnějšího prostředí, způsobu života apřítomnosti nemocí nebo úrazů

■funkční věk– odpovídá funkčnímu potenciálu člověka, je daný biologickými, psychologickými asociálními charakteristikami

Stáří je tedy poslední vývojová etapa, která ukončuje lidský život. Je důsledkem fyziologických změn, jež probíhají individuální rychlostí ukaždého člověka avedou ktypickému obrazu stáří. Jak starý člověk vypadá, jaké má projevy chování ajak působí na své okolí, je dáno mnoha faktory, např.:

■genetické předpoklady (stárnutí předků ajejich věk dožití, fyzický stav avzhled ve stáří)

■projevy adůsledky úrazů anemocí (opět se zde uplatňují genetické predispozice)

■způsob života (výživa, pohyb, mentální aktivita apod.)

■adaptace na stárnutí azměny způsobené nemocí

■vlivy prostředí (rodina, účast na společenském životě, aktivitách vpenzi, postoji okolí kseniorům apod.)

■celkový psychický stav (osobnostní charakteristiky, vlastní představa ostáří aj.)

Oproti stáří je stárnutí dynamický proces, souhrn změn, které nastupují postupně ajsou značně individuální. Některé změny jsou geneticky dané, např. nástup menopauzy. Výsledkem stárnutí je stáří.

1.2Změny ve stáří

Stárnutí je spojeno scelou řadou změn, které jsou pro tento proces charakteristické. Opět je zcela individuální ukaždého člověka, kdy se jednotlivé změny objeví. Nelze paušalizovat, že se všechny uvedené změny objeví uvšech stárnoucích osob, proto vdalším textu budou probrány jen ty nejčastější.

1.2.1Biologické změny

Někdy lze také hovořit obiologickém stárnutí, změny vorganismu jsou na fyziologické úrovni. Změnami jsou postiženy tkáně aorgány či celé orgánové systémy. Opět se zde uplatňují genetické predispozice, vliv prostředí aživotní styl. Uvšech orgánů atkání ve stáří probíhá postupná atrofie (dochází kúbytku živé tkáně).

Ošetřovatel se během své praxe setká scelou paletou změn ve stáří, které lze pozorovat, měřit, identifikovat. Zpohledu biologického se jedná především ozměny vnásledujících oblastech:

Pohybový systém

■Pro seniora je charakteristické zmenšení ashrbení postavy (atrofují meziobratlové ploténky, osteoporóza atd.).

■Dochází katrofii kosterního svalstva.

■Typickým problémem je osteoporóza (výrazněji užen), kosti se stávají křehkými ahrozí riziko zlomenin (typické jsou zlomeniny krčku kosti stehenní apažní, zlomeniny pánve akompresivní zlomeniny obratlů).

■Častěji dochází kbolestem kloubů azad, kdy je také omezena hybnost.

■Obecně se useniora zmenšuje svalová síla.

Kardiovaskulární systém

■Snižuje se výkonnost srdce jako pumpy, srdce přečerpává méně krve amůže vněkterých případech dojít ikpoklesu průtoku krve různými orgány. Dále se snižuje schopnost náročnější fyzické aktivity, např. návrat pulzu na normální hodnotu po námaze trvá delší dobu.

■Senior je náchylnější khypertenzi (souvisí ise změnou vcévním systému).

■Cévy jsou méně elastické (ukládání tukových látek avápníku do stěn– ateroskleróza).

■Některá onemocnění tohoto systému mohou způsobovat useniora otoky (bývají symetrické anejčastěji na dolních končetinách). Onemocnění kardiovaskulárního systému může být dále provázeno dušností, kašlem, kolapsovými stavy atd.

■Onemocnění cév se může projevovat celou škálou nemocí, jako příklad lze uvést infarkt myokardu, cévní mozkovou příhodu, bércové vředy apod.

Trávicí systém

■Při příjmu potravy může být problém schybějícím chrupem, popř. nevyhovující protézou. Velkou roli vtéto oblasti hraje izměna smyslového vnímání voblasti chuti.

■Useniorů bývá často zpomalena motilita trávicího traktu, snižuje se vstřebávání látek, vkombinaci se sníženým příjmem tekutin se může dostavit zácpa.

■Senior často trpí nechutenstvím aztrátou pocitu žízně. Je nutné vést záznam opříjmu potravy itekutin apředevším motivovat (podávat jídlo atekutiny po malých dávkách, ale častěji).

Dýchací systém

■Klesá vitální kapacita arespirační kapacita plic, která se často projevuje tzv. „zadýcháním se“– starší člověk např. při chůzi do schodů musí pravidelněji odpočívat.

■Velkým problémem je snížení samočisticí schopnosti dýchacích cest astím související náchylnost kzánětům dýchacích cest (nejnebezpečnější zhlediska prognózy je zánět plic– pneumonie).

Pohlavní avylučovací systém

■Schopnost ledvin tvořit moč klesá, klesá ikapacita močového měchýře asíla svěračů, stím souvisí problematika inkontinence (častěji užen). Umužů je typické zvětšení prostaty astím spojené problémy voblasti vyprazdňování moči.

■Vzhledem knedokonalému vyprázdnění močového měchýře může docházet kurčitému zůstatku moči vměchýři (tzv. postmikční reziduum)– senior často chodí močit ivnoci.

■Nedokonalé vyprázdnění močového měchýře, popř. zavedení invazivního vstupu (močového katétru) zvyšuje riziko vzniku zánětu močových cest.

■Voblasti vyprazdňování stolice dochází spíše kzácpám. Na inkontinenci moči astolice se někdy může podílet přidružený stav demence (dementní senior si může uvědomit nutkání, ale není schopen tuto situaci vyhodnotit ainterpretovat).

■Vsexuální oblasti se jedná ozcela individuální záležitost (nejčastěji tuto oblast ovlivňuje zdravotní stav, menopauza, hormonální změny, přítomnost partnera apod.).

Kožní systém

■Kůže bývá suchá, náchylná kpoškození.

■Na rukou iobličeji se mohou objevit tzv. „stařecké skvrny“ (lentigo senilis).

■Snižuje se množství elastických vláken vkůži (tvoří se vrásky, je nižší napětí kůže, tzv. kožní turgor, vpodkoží se vytrácí tuková vrstva– dochází ktzv. „pergamenové kůži“).

■Vlasy šediví ařídnou, nehty mohou být „ztluštělé“, žluté spodélnými rýhami.

■Ve stáří se mohou častěji objevovat opruzeniny, bércové vředy, dekubity. Opruzeniny jsou typické pro obézní pacienty, kteří mají problém spéčí okůži, popř. jsou dlouhodobě upoutáni na lůžko. Bércové vředy bývají spojené snedostatečným prokrvením dolních končetin, vyvolávajícím faktorem může být banální úraz. Velkým problémem je výskyt dekubitů, kombinace vyššího věku, imobility anedostatečné ošetřovatelské péče zvyšuje riziko jejich vzniku.

Nervový systém asmyslové vnímání

■Vzhledem ke snížení rychlosti přenosu informací (především vperiferním nervovém systému) může mít senior zpomalené tempo při příjmu informací, popř. při jejich interpretaci– snižuje se psychomotorické tempo.

■Snižuje se výkon vpodstatě všech smyslových orgánů (zhoršení zraku, sluchu, chuti ačichu, hmatových vjemů).

1.2.2Psychické změny

Nejtypičtější změnou je určitý stupeň zhoršení paměti, často spojený snějakým stadiem demence. Senior se obtížněji učí nové věci, nové informace si osvojuje komplikovaněji. Někteří senioři jsou charakterističtí isvou nedůvěřivostí vůči okolnímu světu, vůči novým technologiím, léčebným postupům apod. Další charakteristickou změnou vpsychické oblasti je snížená sebedůvěra– ve své schopnosti, sílu, potřebnost. Člověk ve stáří může být iemočně labilní, kdy např. situace, která je pro ostatní banální, může být spojena snečekanou reakcí (pláčem, smutkem, uražením se aj.). Změny voblasti vnímání jsou způsobeny jak snížením smyslového vnímání, tak kognitivním deficitem.

1.2.3Sociální změny

Po 60. roce věku dochází kjedné zásadní změně vživotě člověka, tj. kodchodu do penze, se všemi důsledky (společenskými, ekonomickými apod.). Někdy je senior nucen ke změně životního stylu, ať již zdůvodů ekonomických, slábnutí sil, nezvládání dříve běžných činností či nutnosti přechodu do ústavní péče. Změna sociálního prostředí bývá spojena právě snějakým typem instituce (sociální nebo zdravotnické zařízení). Úmrtí blízkých, především partnera, spolužáků apřátel, ještě více umocňuje uvědomění si konečnosti lidské existence anezvratnosti života. Ekonomické problémy mohou být způsobeny úmrtím partnera, nízkou penzí, vysokými náklady na bydlení, nutností doplatku na léky či léčbu atd.

1.3Podpora zdravého stárnutí

Vzhledem kjiž dříve uvedenému faktu stárnutí populace je jasné, že cílem celé společnosti by mělo být vytvoření takových podmínek, aby senioři mohli být co nejdéle aktivní azůstat ve svém přirozeném sociálním prostředí. Podpora zdravého stárnutí má velký význam nejen společenský, ale také ekonomický. Dlouhověkost je jen jeden zukazatelů rozvinuté společnosti, dalšími jsou tzv. aktivní stáří,péče ozdraví seniorů ajejich zapojení do společenských aktivit. Cílem zdravotních asociálních služeb icelé společnosti by mělo být co nejdelší oddálení:

■disability (křehkosti)

■nemocnosti

■snížení nebo ztráty soběstačnosti

Zdravé stárnutí je spojené ismožností např. déle pracovat, soddálením nástupu nemoci, urychlením rekonvalescence, oddálením potřeby zdravotnických nebo sociálních služeb. Jako alternativa kústavní péči se jeví stále se rozvíjející azkvalitňující služby (zdravotnické isociální), jež jsou poskytované vdomácím prostředí seniora. Cílem zdravého stárnutí je prodloužení života seniora, který dál vykonává své činnosti. Senior tak může uplatňovat své hodnoty aje ve vlastním prostředí.

Společnost by se vrámci zdravého stárnutí měla zaměřit na:

■vhodné prostředí (např. bezbariérová nákupní centra, dostupnost služeb, služby pro seniory apod.)

■vhodné bydlení pro seniory (např. odstranění rizik– prahy, nestabilní koberečky, nevhodné osvětlení, kluzká podlaha apod., dále finanční dostupnost pro seniory, dostupnost služeb pro seniory vmístě bydliště)

■vhodné využití volného času (např. celoživotní učení, návštěvy zařízení pro seniory, účast na celospolečenských aktivitách aj.)

■pokud je potřeba, tak možnost využít vhodné dlouhodobé péče ve vlastním sociálním prostředí

■sociálně právní ochranu seniorů (zaměření na lidskou důstojnost, ochrana proti různým firmám zneužívajícím seniory)

■ekonomická hlediska (dostatečný příjem seniorů, příspěvky na bydlení, sleva na kulturní akce, městská doprava zdarma apod.)

1.4Zařízení zdravotní asociální péče

Na péči oseniory se podílí celá škála zdravotních isociálních služeb. Vzhledem kdemografickému stárnutí populace astále se vyvíjejícím medicínským strategiím bude do budoucna tomuto trendu nutné přizpůsobit isíť zdravotních asociálních služeb. Dále bude nutné vpéči oseniory více integrovat obě služby, aby nebyly poskytovány odděleně, ale společně (např. nepřetržitá přítomnost zdravotnických pracovníků vsociálních službách anaopak). Nejčastěji senior prochází akutní lůžkovou péčí, následnou lůžkovou péčí asociální službou (pobytovou či domácí).

1.4.1Zdravotnická zařízení

Vrámci zdravotnické péče oseniory se lze setkat sněkolika způsoby poskytování péče.

Ambulantní péče

Jedná se onejrozšířenější formu zdravotní péče, při níž není nutná hospitalizace seniora, poskytuje se vjednodenní péči. Patří sem praktický lékař alékař-specialista (při zdravotním problému je vhodné, aby nemocný postupoval při návštěvě lékaře hierarchicky, tzn. nejdříve vyhledal svého praktického lékaře, poté specialistu– urolog, ortoped, chirurg apod.).

Lůžková péče

■Pokud senior onemocní ajeho problém nelze vyřešit ambulantní cestou, je nutná hospitalizace. Hospitalizaci doporučí obvodní lékař, specialista, popř. nemocný přichází do nemocnice sám či je přivezen záchrannou službou.

■Lůžková péče může být:

–akutní standardní (pro seniora snáhlým zhoršením zdravotního stavu, popř. se zhoršením akutního onemocnění)

–akutní intenzivní (pro seniory, kdy se předpokládá, že by mohlo dojít kselhání nebo selhávají základní životní funkce)

–následná lůžková péče (pro seniora, uněhož je již stanovena základní diagnóza avrámci akutní hospitalizace došlo ke stabilizaci zdravotního stavu, ale ipřesto zdravotní stav vyžaduje doléčení; uplatňuje se zde především ošetřovatelská arehabilitační péče; jedná se oseniory, kdy péče je natolik náročná, že ji nelze zvládnout vdomácím prostředí; předpokládá se, že bez soustavné péče by se zdravotní stav pacienta zhoršil)

–dlouhodobá péče (je určena pro seniory, unichž se předpokládá, že bez léčebné aošetřovatelské péče se jejich zdravotní stav zhorší, popř. pobytem na akutním lůžku již léčebnou péčí nelze podstatně zlepšit zdravotní stav; také je poskytována pacientům sporuchou základních životních funkcí)

Zdravotnická záchranná služba apohotovostní služba

Vpřípadě náhlých, těžkých onemocnění nebo úrazů, kdy se pacient nemůže sám dopravit klékaři, popř. pokud se akutně, náhle zhorší stav mimo ordinační hodiny lékaře. Pohotovostní službu zajišťují určené polikliniky anemocnice.

Dispenzární péče

Slouží kdlouhodobému sledování zdravotního stavu seniora, který je nemocí ohrožen nebo jí již trpí. Je předpoklad, že bez dispenzarizace by se nemoc zhoršila.

Lázeňská léčebně rehabilitační péče

Uněkterých onemocnění je součástí léčebného procesu, indikuje ji ošetřující lékař aschvaluje revizní lékař.

Preventivní péče

Např. preventivní prohlídky upraktického lékaře, gynekologa, očního lékaře nebo očkování proti infekčním nemocem.

Ve zdravotnických zařízeních se nejčastěji se seniory setkáme na lůžkách následné péče ana lůžkách dlouhodobé péče. Jedná se orůzné druhy lůžek, jako příklad lze uvést nemocnice následné péče, léčebny dlouhodobě nemocných, lůžka následné ošetřovatelské péče ahospice.

Vzhledem ke specifikům ošetřování seniorů (bez ohledu na to, kde jsou hospitalizováni) je tato problematika dále rozebrána vkapitole 1.5.

1.4.2Sociální zařízení

Vsoučasné době se lze vČeské republice setkat sněkolika zařízeními, která poskytují sociální služby. Vzhledem krozmanitosti těchto služeb jsou vnásledujícím textu popsány nejčastěji užívané služby vČeské republice (obr. 1).

Obr. 1 Dělení sociálních služeb

Při osobní asistenci se jedná oterénní službu pro osoby se zdravotním postižením apro seniory, která dopomáhá při zvládání péče osebe, popř. pomáhá účastnit se společenského života. Pečovatelská služba je terénní služba, která je klientům poskytována vdomácnosti ajejímž cílem je, aby člověk mohl co nejdéle zůstat ve svém prostředí. Pečovatelé asistují klientům při běžných činnostech avpéči odomácnost. Tísňová péče je realizována elektronickou komunikací, kdy určitá skupina klientů (senioři, osoby spostižením pohybového systému, osoby schronickým onemocněním apod.) si může vpřípadě zhoršení stavu nebo ohrožení života přivolat pomoc (prakticky se jedná např. otlačítko SOS, které má člověk pověšené na krku, mikrofony areproduktory jsou umístěny vrozích místnosti), jako příklad lze uvést hnutí Život 90.Odlehčovací služby umožňují pečujícím odpočinek, jelikož na určitou dobu převezmou péči oblízkého nemocného člověka. Jednou zambulantních služeb jsou idenní stacionáře, jež jsou pravidelně navštěvovány např. osobami se sníženou soběstačností, osobami sdemencí, osobami léčícími se ze závislostí apod. Služba, jež zajišťuje péči osobám se sníženou soběstačností aje vprovozu celý rok, se nazývá domov pro osoby se zdravotním postižením. Osobám se zdravotním postižením, které nemohou být ve svém vlastním domácím prostředí, je zde nabízena komplexní péče, aktivizační asociálně terapeutické činnosti.

Domov pro seniory, dříve nazývaný jako domov důchodců, je pobytovou celoroční službou určenou seniorům, kteří vyžadují buď částečnou, nebo komplexní pomoc. Jedná se především oseniory se sníženou soběstačností, popř. surčitým stupněm demence. Velký důraz je kladen na aktivizační asociálně terapeutické činnosti. Pobyt vdomově pro seniory by měl být realizován až po vyčerpání všech možností podpory vpřirozeném prostředí člověka– vdomácím prostředí.

Domov se zvláštním režimem (obr. P1) je pobytové zařízení určené pro osoby se specifickými potřebami. Prostředí, režim ipersonál musí být přizpůsobeny individuálním potřebám. Klienty bývají osoby srůznými typy demencí (Alzheimerova nemoc aostatní typy demence)– tvoří největší počet uživatelů těchto služeb, dále osoby spsychiatrickým onemocněním, osoby se závislostmi. Domovy se zvláštním režimem bývají součástí domovů pro seniory nebo domovů pro osoby se zdravotním postižením.

1.4.3Pečovatelská služba

Jedná se oneústavní službu poskytovanou vpřirozeném prostředí člověka. Jenejrozšířenější službou pro seniory azdravotně postižené. Pečovatelskou službu lze charakterizovat jako terénní ambulantní službu, která je orientována na osoby se sníženou soběstačností. Služba se poskytuje ve vymezeném čase vdomácnosti. Úkony je nutné hradit.

Základní činnosti pečovatelské služby

■pomoc při zvládání běžných úkonů péče ovlastní osobu

■pomoc při osobní hygieně

■poskytnutí nebo zajištění stravy

■pomoc při zajištění chodu domácnosti

■zprostředkování kontaktu se společenským prostředím

1.5Základy ošetřovatelské péče onemocné seniory

Ošetřovatelská péče oseniory, tj. geriatrické ošetřovatelství, je jedna ze specifických oblastí ošetřovatelství. Cílem je poskytovat seniorům takovou ošetřovatelskou péči, jež vychází zjejich individuálních potřeb asměřuje kzajištění co nejvyšší kvality života. Péče oseniory nemůže být univerzální jako ujiné kategorie pacientů. Je to péče ozranitelné, křehké pacienty, která má svá specifika.

Ošetřovatelství utéto skupiny pacientů nelze provádět paušálně jako uostatních pacientů. Vdalším textu budou rozebrány některé oblasti, jež mají svá specifika (není cílem popsat konkrétní ošetřovatelské postupy) (obr. 2).

Oblast paměti (především nové poznatky avybavení si situací znedávné doby, bývá porušena krátkodobá paměť)

■Uvelké části seniorů je od určitého věku identifikován nějaký stupeň demence (Alzheimerova, vaskulární apod.).

■Ošetřovatel pomáhá sorientací vsoučasnosti (piktogramy, opakování informací, bezpečné prostředí sprevencí kbloudění, opakování informací, fotografie aj.), dále pracuje se vzpomínkami nemocného (tzv. reminiscence). Při poskytování ošetřovatelské péče je nutná velká trpělivost, empatie, vlídnost.

■Pro poskytování vhodné atzv. „na míru ušité“ ošetřovatelské péče musí mít ošetřovatel znalosti projevů demence avědět, jak stěmito pacienty pracovat.

Obr. 2 Specifické oblasti vpéči oseniory

Oblast smyslového vnímání (postupné zhoršování všech smyslů)

■Ve stáří dochází uvšech smyslů kurčitým změnám (zrak, sluch, hmat, chuť, čich). Péče oseniora se musí přizpůsobit právě těmto změnám (užívání kompenzačních pomůcek, vhodné pomůcky apod.).

■Ošetřovatel dodržuje zásady komunikace (hovoří zřetelně apřímo na pacienta, nekřičí na něj, užívá vhodné pomůcky– např. hodiny svelkým ciferníkem, kalendář pro lidi sporuchou zraku aj.). Dále ve spolupráci sergoterapeutem, popř. fyzioterapeutem je vhodné pracovat ishmatovými vjemy (canisterapie, cvičení jemné motoriky, navlékání korálků atd.). Při podávání stravy je vhodné motivovat, popř. popsat chuť avolit ve spolupráci snutričním terapeutem vhodné složení stravy.

Oblast psychomotorického tempa amyšlení

■Změny vtéto oblasti nesouvisejí pouze sdemencí, ale také obecně svěkem. Psychomotorické tempo je zpomalené, chybí např. prostorová představivost, vštípivost, výbavnost informací, problém sučením se nového.

■Ošetřovatel se podílí na zajištění vhodného prostředí avhodné komunikace, které musejí být přizpůsobeny aktuálnímu stavu seniora. Např. místo vysvětlování cesty na vyšetření je lepší použít plánek, náčrt, popř. seniora doprovodit, nové informace často opakovat, předvádět, napsat na lísteček, požadovat zpětnou vazbu. Při vysvětlování nebo jiné komunikaci na seniora nespěchat, najít si čas, posadit se kněmu apod.

Oblast adaptace

■Změna prostředí je pro seniora jednou znejzásadnějších změn vživotě. Proces adaptace na nové prostředí trvá několik měsíců apři nevhodně vedené práci se seniorem může dojít ktomu, že nastává porucha adaptace (maladaptace) na nové prostředí, která může vést až ke zhoršení celkového (fyzického ipsychického) zdraví seniora.

■Ošetřovatel jako člen zdravotnického týmu musí své činnosti směřovat tak, aby adaptace na nové prostředí probíhala sco nejmenšími problémy (např. možnost mít při hospitalizaci své věci, dodržování důstojnosti, možnost pravidelných návštěv, pokud to jde, neměnit navyklé rituály apod.).

Oblast spánku aodpočinku

■Useniorů se mění fyziologie spánku, senior typicky usíná vdřívějších hodinách abudí se vranních hodinách. Mohou se objevit poruchy chování ve spánku (především ve spojení se změnou prostředí, sdemencí apod.). Obecně onemocnění imnožství léků, které senior užívá, se mohou odrazit ina kvalitě spánku ajeho poruchách.

■Někdy se na nespavosti podílejí isociální problémy (odchod blízkých lidí, osamocení, ústavní péče, odchod do penze, změna životního stylu, ekonomická nejistota apod.).

■Ošetřovatel sleduje projevy nespavosti ainformuje sestru. Dále aktivizuje seniora přes den, pomůže se spánkovými rituály. Pokud dochází knespavosti, zvýšeně sleduje pacienta, aby vrámci noční zmatenosti nedošlo kpádu či jinému poranění.

Oblast výživy

■Tato oblast je vpéči oseniory zásadní. Senior je velmi ohrožen podvýživou adehydratací, ve stáří se mění chuť kjídlu (souvisí se změnou smyslového vnímání, onemocněním, psychickým stavem, poruchou adaptace apod.), často se objevuje nechutenství. Voblasti příjmu tekutin dochází ke ztrátě pocitu žízně, zapomínání „se napít“. Typické pro seniory bývají iproblémy spolykáním (zpomaluje se azhoršuje, opoždění polykacího reflexu, strava zůstává vústech, aniž by sní senior něco dělal, opakovaná dušení, kašlání, problém se zubní protézou atd.).

■Některé činnosti ošetřovatele voblasti podávání stravy seniorům jsou např.: stravu podávat vkusně naservírovanou, ve vhodném prostředí, jídlo vybírat podle chuti, nabízet ho častěji vmalých dávkách, motivovat, chválit, spolupracovat srodinou.

■Ošetřovatel má dominantní postavení voblasti výživy ahydratace, motivuje pacienta, neustále připomíná nutnost se napít, přijímat potravu. Pokud se stav natolik zhoršil, že pacient již není soběstačný voblasti příjmu potravy atekutin, tak tyto činnosti buď částečně, nebo úplně zajišťuje ošetřovatel. Nutné je, aby oveškerém příjmu potravy atekutin byl řádný záznam aproblémy byly ihned odhaleny. Vhodné je užívání doplňků stravy, tzv. sipping. Na hodnocení stavu výživy, sestavování jídelníčku, formě stravy, preventivních opatřeních před podvýživou adehydratací se podílí nutriční terapeut ve spolupráci slékařem.

Oblast vyprazdňování

■Vzhledem kvýše uvedeným změnám ve vylučovacím systému část seniorů trpí nějakým stupněm inkontinence. Při péči oseniora vzařízení může změnou prostředí, poruchou adaptace či zhoršením demence docházet knově vzniklé inkontinenci. Velmi důležité je zajistit bezpečné prostředí cestou na toaletu, popř. klůžku umístit pokojový klozet. Kco nejdéle udržitelné kontinenci patří ipravidelné, aktivní nabízení dopomoci při vyprazdňování se.

■Pokud ipřes všechny snahy zůstává senior inkontinentní, je vsoučasné době kdispozici celá škála pomůcek pro inkontinentní.

■Senioři ve vyšším věku mají větší sklony ke vzniku zácpy, zde je třeba (po poradě snutričním terapeutem) zařadit do jídelníčku vhodné potraviny apředcházet zácpě nefarmakologickými metodami (dávat přednost např. vláknině akompotu před projímadlem).

■Ošetřovatel při péči oinkontinentního seniora si musí uvědomovat rizika sinkontinencí spojená. Jedná se především oporušení integrity kůže (opruzeniny, zapářky, dekubity), dále ovyšší náchylnost ke vzniku infekce močových cest (především vsouvislosti se zavedeným močovým katétrem).

Oblast hygienické péče apéče okůži

■Uspokojování potřeb voblasti hygienické péče patří mezi základní činnosti péče oseniora. Zásadní je udržet seniora včistotě ačistém prostředí (nejen zdůvodu společenského, psychického, ale také zdůvodu zdravotního, jako prevence vzniku dalších stavů). Vdlouhodobé péči vzařízení by se hygienická obsluha měla individuálně podřídit potřebám seniorů, nikoliv potřebám provozu zařízení (hygienická péče se provádí podle potřeby aaktuálního stavu seniora, nikoliv např. každé pondělí od 8:00). Při poskytování hygienické péče ošetřovatel nesmí opomenout zajištění intimity, musí dbát na to, aby senior neprochladl, aby nedošlo kpádu, kporanění kůže apod. Součástí hygienické péče je péče okůži vhodnými přípravky, ve většině zařízení dlouhodobé péče je kdispozici kadeřník apedikér.

■Ošetřovatel vpéči oseniory musí udržovat čistou asuchou kůži, pravidelně mění inkontinenční pomůcky, provádí hygienu podle potřeb apřání pacienta. Předchází vzniku opruzenin adekubitů, udržuje čisté asuché osobní aložní prádlo, pečuje opredilekční místa, veškeré změny na kůži hlásí sestře apod. Podle pokynů sester ana základě vyhodnocení rizika vzniku dekubitů, popř. při již vzniklých dekubitech dále provádí ošetřovatelskou péči, jež snižuje riziko vzniku postižení, popř. přispívá kjejich hojení (polohování, vhodné pomůcky, péče okůži, hydratace, výživa apod.).

Oblast soběstačnosti

■Cílem péče oseniora musí být co nejdéle udržitelná soběstačnost vzákladních činnostech. Vpraxi se jedná ozajištění takových podmínek aprostředí, aby senior měl podporu právě vsamostatnosti péče osvou osobu aokolí.

■Ošetřovatel při poskytování péče nesmí činnosti vykonávat za seniora (ikdyž se může jevit, že je to rychlejší akomfortnější). Vždy je žádoucí včinnostech dopomoci, připravit pomůcky, zajistit prostředí, ale samotnou činnost nechat na seniorovi ajen mu dopomáhat ve chvíli, kdy není úkonu schopen. Jako dobrý nástroj pro motivaci vsamostatnosti se jeví podpora apochvala. Pokud se zdravotní stav natolik zhorší, že senior již není soběstačný, přebírá veškerou péči oněj okolí (pečující ablízcí). Při správně vedené individuální péči (pokud není senior vážně nemocný), při aktivizaci, ergoterapii arehabilitaci může být ztráta soběstačnosti oddálena.

Oblast pohybu

■Pohyb je pro člověka přirozený do pozdního věku (pokud tato oblast není omezena onemocněním). Stáří bývá spojeno snějakou příčinou omezení vpohybu (onemocnění pohybového aparátu, neurologické onemocnění aj.). Typické je používání kompenzačních pomůcek (hůl, berle, chodítko). Cílem péče vdomácím prostředí ivzařízení musí být co nejdéle udržet přirozený pohyb seniora aktomu vytvořit podmínky.

■Ošetřovatel se podílí vdlouhodobé péči oseniora na tom, aby byl zajištěn přirozený pohyb (doprovod na procházku, doprovod na toaletu apod.). Pokud to již není možné, dopomáhá spohybem vrámci lůžka (např. posazování při podávání jídla, dopomoc při změně polohy atd.). Uúplně imobilního seniora je nutné provádět pasivní pohyby vrámci prevence vzniku imobilizačního syndromu (viz 1.díl). Při všech těchto činnostech pracuje ošetřovatel podle pokynů fyzioterapeuta avšeobecné sestry.

■Velkým problémem seniorů, který často vede kupoutání na lůžko, popř. až kúmrtí, jsou pády. Pády mohou být jak vdomácím prostředí, tak ve zdravotnických asociálních zařízeních. Pády seniorů jsou spojeny se zraněním amohou být důvodem vzniku imobilizačního syndromu. Ošetřovatel je povinen provádět preventivní opatření před pádem seniorů, jako konkrétní činnosti lze uvést: odstranit všechny překážky zcest (prahy, koberečky, nábytek); zajistit stabilní nábytek (např. zabrzděné noční stolky); zajistit snadnou dostupnost věcí denní potřeby (ne umístění vpolici, kdy je nutné použít židli); zajistit vhodné osvětlení (především vnoci při cestě na WC, světla na detektor pohybu); vhodné podlahy, barevně označené, protiskluzové, vpřípadě jejich mytí zajistit omezení pohybu; vhodná je pevná obuv pro seniora.

Vemoční oblasti nelze samozřejmě následující charakteristiky zevšeobecnit na všechny seniory, ale bývá typické, že se snižuje intenzita emocí, někdy může mít zdravotník pocit, že je senior až lhostejný knovým situacím, věcem atd. Typickým projevem změny voblasti emočního prožívání je pláč, někdy smutek, až sklon kdepresivnímu chování. Vpozdním stáří se vytrácí zájem oudálosti okolního světa, spíše se pozornost zužuje na dění kolem seniora. Vsociální stránce je pro seniora typické, že sociálních rolí ubývá, zdravotník často může identifikovat pocit osamocení (velkou roli zde hraje okolí seniora, rodina, pečující).

Vposledních letech se ve zdravotnických isociálních službách vžil termín geriatrická křehkost nebo křehký senior. Jedná se oproces, který je spojen svěkem aspoklesem potenciálu zdraví. Useniora dochází ke snížení zdatnosti, odolnosti amožnosti adaptace organismu. Vdůsledku lze hovořit okřehkosti jako oopaku vitality. Křehkost seniora ještě mohou umocňovat následující stavy: imobilita na lůžku, závažná inkontinence, těžká demence, pokles zájmu ookolí avpéči osvou osobu, zhoršování stavu výživy apod.

Zpohledu péče oseniora musí ošetřovatel vycházet ztoho, že některé příznaky, stavy areakce (pro jiné věkové kategorie pacientů typické) jsou pro seniora rozdílné. Jako příklad lze uvést netypické příznaky onemocnění (např. uzánětu ledvin chybí teplota abolest vbedrech, přítomno je nechutenství, únava azvracení). Onemocnění mohou mít jen jeden příznak, nikoliv typický soubor příznaků. Některé onemocnění vmladším věku běžně léčitelné může mít useniora sklon ke chronicitě, protrahovanému průběhu či úmrtí (např. zánět plic). Charakteristická je pro seniora polymorbidita (více současně probíhajících onemocnění vjednom těle). Vneposlední řadě je typická polypragmazie (nadužívání léků).

Všichni pečující oseniory by měli vycházet zEvropské charty práv pacientů (příloha 1) apři péči by ji měli mít na paměti.

1.6Základy ošetřovatelské péče ochronicky nemocné

Při výkonu svého povolání se ošetřovatel často setkává spacienty, kteří jsou dlouhodobě nemocní ajejichž zdravotní stav vyžaduje hospitalizaci na lůžkách následné péče. Vpraxi se jedná opacienty, kteří překonali akutní fázi onemocnění aje unich nutná dominantní rehabilitační aošetřovatelská péče. Bez této péče by se jejich stav nadále zhoršoval. Jako příklad lze uvést pacienty po cévních mozkových příhodách, po úrazech, sonkologickým onemocněním. Vzhledem kpokroku medicíny je dožití pacientů právě stěmito stavy delší aoddalují se smrtelné komplikace. Většina onemocnění, jež vsoučasné době dokážeme léčit, byla na začátku 20. století smrtelná, proto idlouhodobá péče onemocné nebyla tolik potřebná jako dnes. Do budoucna jistě bude počet dlouhodobě nemocných občanů přibývat, což je spojeno ise stárnutím populace. Péče otyto pacienty, kterou nelze zajistit vdomácím prostředí nebo vnějakém zařízení sociální péče, se uskutečňuje ve zdravotnickém zařízení (lůžka následné péče, ošetřovatelská lůžka, oddělení pro dlouhodobě nemocné apod.).

Dominantní je ošetřovatelská péče, která musí vést kobnovení či udržení soběstačnosti. Všechny činnosti se zaměřují na aktivizaci pacienta apomáhají tam, kde již není schopen sám si uspokojovat potřeby. Ošetřovatel má vtéto péči nezastupitelné postavení. Pečuje nejen ostránku tělesnou, ale také opsychickou asociální pohodu. Vzhledem ktomu, že ošetřovatel tráví většinu svého času ulůžka pacienta, má velké možnosti zkvalitnit mu toto těžké období. Pacient vyžadující dlouhodobou péči je charakterizován poruchou soběstačnosti apotřebou intenzivní ošetřovatelské péče.

Dlouhodobě nemocný člověk, jenž je hospitalizován, je vytržen ze svého přirozeného prostředí, od svých blízkých. Denní rytmus bývá podřízen provozu oddělení, nemůže vykonávat činnosti, na které byl celý život zvyklý. Zdravotničtí pracovníci by se měli snažit svým přístupem, postupy akomunikačními dovednosti pomoci pacientovi zvládnout pro něj takto těžkou životní situaci.

1.7Základy ošetřovatelské péče oumírající

Péče oumírající nemocné je jedna znejnáročnějších činností vošetřovatelství vůbec. Nejedná se jen ofyzicky náročnou práci, ale také očinnosti, které jsou náročné po stránce psychické. Při péči otyto pacienty je nutná velká podpora zdravotníků jak ze strany ošetřovatelského managementu (semináře, supervize, možnost psychologické pomoci, diskuze apod.), tak ze strany blízkých kolem zdravotníka. Při péči oumírajícího pacienta je nutné se řídit Chartou práv umírajících (příloha 2).

Problematikou umírání asmrti se zabývá multidisciplinární vědní obor thanatologie.

Vodborné literatuře se lze setkat vsouvislosti se smrtí snásledujícími pojmy:

■Klinická smrt

■Biologická smrt

Fáze pre finem (před koncem)

Fáze in finem (terminální stav nemoci)

Fáze post finem (stav po smrti)

1.7.1Paliativní péče ve zdravotnictví

1.7.2Etické aspekty umírání

Fáze šoku

Fáze zloby aagrese

Fáze smlouvání

Fáze deprese

Fáze smíření

1.7.3Komunikace sumírajícím ajeho blízkými

Zásady komunikace ošetřovatele snevyléčitelně nemocným ajeho blízkými

1.7.4Péče omrtvé tělo

Postup vpéči omrtvé tělo

Kontrolní otázky aúkoly