Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Ing. Miroslav Kalina, CSc.

Hnojení půdy a kompostování v zahradě

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
obchod@grada.cz, www.grada.cz
jako svou 6250. publikaci

Odpovědná redaktorka Helga Jindrová
Sazba Eva Hradiláková
Fotografie na obálce fotobanka Allphoto
Perokresby Monika Wolfová
Počet stran 128
Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

© Grada Publishing, a.s., 2016
Cover Design © Grada Publishing, 2016

Názvy produktů, firem apod. použité v knize mohou být ochrannými známkami nebo registrovanými ochrannými známkami příslušných vlastníků.

ISBN 978-80-271-9246-5 (epub)
ISBN 978-80-271-9245-8 (pdf)
ISBN 978-80-247-5848-0 (print)

Úvod

Přírodním základem pro růst všech rostlin je půda. Čím je úrodnější, tím zdravěji a vitálněji rostliny rostou.

Udržení a podpora úrodnosti půdy je proto pro zahrádkáře a ostatní drobné pěstitele důležitým předpokladem, aby dlouhodobě dosahovali stabilní výnosy a velmi hodnotnou produkci. Pouze tímto způsobem lze trvale úspěšně zahrádkařit a udržovat kvalitní půdní podmínky pro další generace.

Přírodní zásoba živin v půdě je omezená. Bez náhrady odebraných živin organickými a minerálními hnojivy se provádí drancování půdy, které vede ke ztrátě její úrodnosti. Cílené udržování a tam, kde je to nutné, i zlepšování zásoby živin v půdě má velký význam. Používání organických a minerálních hnojiv v souladu se specifiky daného stanoviště je také z ekologických a ekonomických důvodů stále důležitější. Bez znalostí o vlivu hnojení na půdu a rostliny není cílené hnojení možné.

Velká pozornost je v knížce věnována kompostování v zahradě a dalším organickým hnojivům. Kompost je nejstarším a nejpřirozenějším prostředkem ke zlepšování půdy, který známe. Připravuje se z organických odpadů z domácnosti a ze zahrady a je významným příspěvkem k udržení zdravé půdy a k výživě rostlin. Kompostování ve vlastní zahradě je také praktickým a nejlevnějším odstraňováním odpadů, a proto významně přispívá k ochraně životního prostředí.

Hnojení minerálními hnojivy je i dnes občas předmětem diskuze. Proto je účelné, abychom osvětlili základy výživy rostlin a tak lépe porozuměli nutnosti hnojení. Jsou zde návody jak hnojit ovocné plodiny, zeleninu a okrasné rostliny organickými a minerálními hnojivy. Čtenář najde v knížce pasáže o poruchách ve výživě rostlin, vodě určené k zálivce v zahradě a informace o dusičnanech obsažených ve vodě a rostlinách.

Roudnice nad Labem, 2016

Ing. Miroslav Kalina, CSc.

1Půda apůdní úrodnost

1.1Význam půdy

Bez půdy není zahrada. Na zahradě pěstujeme užitkové plodiny aokrasné rostliny, které vpůdě zakořeňují aodebírají zní vodu aživiny.

Často si zahrádkáři pletou pojmy: pozemek, zemina/zem/hlína apůda. Pozemek je část půdního fondu zaregistrovaná upříslušného katastrálního úřadu. Pozemek se může využívat jako dvůr, zastavěná plocha, louka, pole, zahrada azahrádka. Zemina/zem představuje část půdy vytrženou zpřírodního prostředí (například vzorek půdy) nebo uměle vytvořenou člověkem (půdní substráty, zemina vkvětináči). Hlínou označujeme zeminu kvýrobě cihlářského zboží. Půda je součástí přírody, podobně jako horniny, rostliny azvířata. Nachází se na polích aloukách, vlesích azahradách.

Úrodnost půdy je prvořadým předpokladem úspěšného pěstování zahradních rostlin. Od kvality, úrodnosti půdy závisí charakter, význam aužitkovost zahrady. Na úrodných půdách poskytují užitkové rostliny vysoké výnosy, naopak vzahradách snekvalitními půdami pěstujeme více okrasné rostliny.

Zahradní půda je součástí našeho životního prostředí, proto by měla být vždy obdělaná akulturně upravená. Zahrada musí být vždy přirozeně pěkná aúčelná, jen tehdy plní svoje hospodářské aspolečenské poslání. Zaplevelená apokrytá odpadky vzbuzuje pohoršení ahyzdí okolí.

1.2Složení půdy

Základními složkami půdy jsou pevné, kapalné aplynné látky. Pevné látky tvoří 50–85 % půdy, kapaliny nebo půdní roztok představují 10–45 % zjejího celkového objemu. Plynné látky (půdní vzduch) vyplňují 5–40 % prostoru půdy. Nejpříznivější poměr mezi pevnými, kapalnými aplynnými látkami je 10 : 7 : 3 (50 % : 35 % : 15 % objemu půdy). Přebytek vody atím nedostatek vzduchu škodí většině zahradních rostlin.

Půda vzniká ze dvou různých výchozích materiálů: zneživé horniny az organických látek. Horniny zvětrávají vprůběhu mnoha let fyzikálními, chemickými abiologickými procesy na tak zvanou minerální půdu. Organické látky tlejí za přístupu vzduchu, respektive mění se za přístupu vzduchu na humus. Minerální aorganická složka se nevyskytují vpřírodě odděleně, nýbrž se míchají, ato zejména ve vrchní vrstvě půdy na zahradní půdu.

1.3Určení půdního druhu

Abychom naši zahradu správně obdělávali, ošetřovali ahnojili, musíme znát druh půdy. Přesnou analýzu lze provést pouze vlaboratoři. Půdní druh si však může přibližně určit každý zahrádkář sám. Vysušenou půdu smícháme svodou vpoměru 3 : 1 auděláme dlaní šišku.

Lehká půda – ze zeminy se šiška nedá udělat av půdě je cítit písek.

Střední půda – šiška způdy se dá stočit do kruhu, avšak praská aláme se. Půdní hmota je křehká.

Těžká půda – vyválená šiška se dá tvarovat, aniž by se lámala. Těsto se lepí na prsty.

Obr. 1 Vizuální určení půdního druhu

Podle obsahu jílu rozeznáváme sedm základních druhů půd: písčitou, hlinitopísčitou, písčitohlinitou, hlinitou, jílovitohlinitou, jílovitou ajíl. Toto rozdělení se používá jako hlavní kritérium pro stanovení optimálních hladin draslíku, hořčíku astopových prvků, dále pro určení dávek organických hnojiv, vápenatých hmot apři volbě hnojení dusíkem.

Tabulka 1.1 Členění půd podle zrnitostního složení

Základní označení

Podrobnější označení

Symbol

Procentuální podíl jílnatých částic (pod 0,01 mm)

lehká (L)

písčitá

P (p)

pod 10 %

hlinitopísčitá

HP (hp)

10,1–20,0 %

střední (S)

písčitohlinitá

PH (ph)

20,1–30,0 %

hlinitá

H (h)

30,1–45,0 %

těžká (T)

jílovitohlinitá

JH (jh)

45,1–60,0 %

jílovitá

JV (jv)

60,1–75,0 %

jíl

J (j)

nad 75 %

1.4Udržování azvyšováni úrodnosti půdy

Pro bohaté sklizně aoptimálně rostoucí akvetoucí okrasné rostliny je důležitý nejen druh půdy, ale ijejí úrodnost. Pod pojmem úrodnost půdy rozumíme schopnost půdy zásobovat rostliny vodou aživinami. Čím je půda úrodnější, tím lépe může rostlinám zabezpečovat jejich ekologické nároky. Úrodnost půdy příznivě ovlivňuje zejména vysoký obsah humusu, organické hnojení, šetrné zpracování půdy, správný osevní postup abiologická ochrana rostlin.

1.4.1Písčité půdy

Unás se písčité půdy vyskytují především na jižní Moravě ave východních Čechách. Kdo se musí spokojit spísčitou půdou, má výhodu, že ji lze dobře obdělávat jak vsuchém, tak ive vlhkém stavu. Proto je také označujeme jako „lehké půdy“.

Kvůli hrubé zrnitosti avelké pórovitosti jsou písčité půdy dobře propustné pro vzduch avodu. Nemají sice sklon kpodmáčení, ve vlhkých klimatických oblastech se znich ovšem živiny snadněji vyplavují. Obsah živin ajejich schopnost poutat vodu závisí velmi silně na podílu jílu ahumusu vpůdě. Písčité půdy jsou chudé na humus aživiny, mají malý podíl jílnatých částic arychle vysychají.

Čistě písčité půdy se zpravidla využívají jako lesní stanoviště. Se zvýšením obsahu humusu ajílu se zlepšují také jejich vlastnosti. Ztěchto půd (sobsahem jílnatých částic pod 10 %) lze vhodnými opatřeními získat dobré zahradní půdy (sobsahem 15–25 % jílnatých částic), kde už mohou dobře růst téměř všechny rostliny.

Nivní (náplavové) písčité půdy se přednostně používají kpěstování rané zeleniny araných brambor, dobře se zde daří také jahodám avšem druhům kořenové zeleniny, košťáloviny však mohou trpět nedostatkem živin. Těmto stanovištím naproti tomu dávají přednost letničky, které zde sice musí trochu hladovět, ale na druhou stranu kvetou bujněji ajsou odolnější proti chorobám.

Velký nedostatek živin vpísčitých půdách lze vyrovnat minerálními hnojivy. Hlavním problémem je, že při přehnojení hrozí velké riziko vyplavování živin do podzemních vod. Ztohoto důvodu se doporučuje hnojiva rozdělit do dávek. Často se zde setkáváme snedostatkem hořčíku. Proto při vápnění (jen na základě rozboru půdy) používáme přednostně dolomitický vápenec. Velký význam má také často nedostatek stopových prvků, které aplikujeme ve formě mimokořenové výživy.

Prvním krokem ke zlepšení písčité půdy je rozhoz mletého jílového minerálu bentonitu. Pro písčité půdy se doporučuje dávka 4–5 kg/ar apro hlinitopísčité půdy 1–2 kg/ar (vzahraniční literatuře se udávají ipodstatně vyšší dávky). Dále se doporučuje aplikace malých dávek zralého kompostu nebo uleželého hnoje několikrát ročně.

Na jaře vdůsledku dostatečné vlhkosti půdy, dobrého provzdušnění arychlého zahřátí dochází kurychlení činnosti mikroorganismů, jež rychle rozkládají chlévský hnůj akompost. Vpraxi se hovoří o„činných půdách“. Pro písčité půdy je vhodné také zelené hnojení svazenkou, lupinou, hořčicí, pohankou, žitem nebo slunečnicí. Vlétě pak mulčujeme snutným odstupem od řádků srostlinami, abychom tak lehké půdy dostatečně zásobili humusem aživinami. Mulčování půdy udržuje půdu vlhkou akyprou. Pod takovouto vrstvou se dobře daří žížalám adalším půdním organismům. Měli bychom ovšem včas myslet na to, že zakrytá půda se na jaře jen pomalu zahřívá.

Půdy smalou humusovou vrstvou opatrně kypříme, abychom nepoškodili organismy vpůdě. Rytí zde často více škodí než prospívá. Kdo dobře kypří, nepotřebuje rýt.

1.4.2Hlinité půdy

Hlinité půdy jsou pro zahradu ideální. Sohledem na své vlastnosti zaujímají střední postavení mezi písčitými ajílovitými půdami. Vzhledem kjejich příznivé zpracovatelnosti ana základě přiměřené vodní kapacity se označují jako „střední půdy“. Kvůli vyššímu obsahu jílu mají lepší schopnost poutat vodu aživiny než lehké půdy, takže je téměř vždy zajištěno optimální zásobování rostlin vodou. Na druhou stranu mají ale silnější sklon ke tvorbě půdního škraloupu acitlivě reagují na zpracování za vlhka. Pokud se půda maže alepí na boty, riskujeme zhutnění půdy. Tato zhutnění jsou tím závažnější, čím vyšší je podíl jílu. Za sucha se na nich tvoří hroudy, dochází ke zhoršení půdní struktury, což se děje vždy na úkor přístupu vzduchu. Na svažitých polohách ohrožuje hlinité půdy eroze.

Díky svým příznivým vlastnostem jsou schopny hromadit dostatek živin, vody atepla. To by však nemělo vést kjejich přehnojování. Vhodným opatřením ke zlepšování půdy je zelené hnojení svazenkou, hořčicí ařepkou, které chrání před zhutněním ausnadňuje hluboké kypření. Střední půdy oživujeme akypříme také kompostem. Ty se pak snadněji zpracovávají arychleji zahřívají.

Na závěr je nutné ještě připomenout, že tyto půdy mají zpravidla vysokou hodnotu pH (kolem 7 avýše), čemuž bychom měli přizpůsobit výběr pěstovaných plodin.

1.4.3Jílovité půdy

Těžké, ulehlé jílovité půdy přidělávají zahrádkářům většinou starosti anámahu. Jejich zpracovatelnost je velmi obtížná amožná jen vúzce omezeném časovém období při optimální vlhkosti půdy. Proto se také označují jako „těžké“ nebo „hodinové“ půdy. Kvůli vysokému obsahu minerálního koloidu anepříznivé pórovitosti mají malou propustnost pro vodu, ale vysokou schopnost ji poutat. Růst kořenů je podstatně omezen vlivem nedostatku vzduchu, ato zejména po vysokých dešťových srážkách.

Voda vjílovité půdě není dostatečně využívána. Vdůsledku nedostatečného vsakování achybějícího odtoku dochází kobohacení vrchních vrstev půdy živinami.

Na těchto půdách jsou velmi důležité vyvážené dávky hnojiv. Na jaře, při silné vlhkosti, se zahřívají jílovité půdy jen pomalu, proto se také označují jako „studené půdy“. Jejich kultivace na jaře je možná často později. Vsuchých letech mají sklon ke tvorbě škraloupu apuklin, takže bychom je při déle trvajícím suchu měli udržovat stále vlhké.

Pro zahrádkářské využívání má rozhodující význam tak zvaná „meliorace struktury“. Ktomu dochází mechanickým kypřením snezbytným vápněním (podle rozboru půdy) adostatečným přísunem humusu. Působí to ovšem potíže, aby se tato opatření rozšířila ido spodních vrstev. Podmáčené půdy jsou buď silně ztužené, nebo mají vrstvu stojaté vody. Zlepšení struktury přimícháním hrubého písku přináší částečně dobré výsledky, jinak pomáhá jen drenáž.

Kvůli malému provzdušení azáhřevnosti se jílovité půdy označují jako biologicky „líné“ nebo také „neaktivní“. Zelenině aovoci se daří na nich dobře jen tehdy, když se trvale staráme ostrukturu, odvádíme přebytečnou vodu anecháme je „prodýchat“. Předností jílovitých půd je jejich bohatství živin, rostliny je ovšem nemohou využít pro svůj růst, neboť většina živin je poutána vysokým obsahem koloidů.

Ke zlepšování půdy se nabízí celá řada vhodných opatření. Vdůsledku prachové struktury avody ve spodní vrstvě mají jílovité půdy sklon kpodmáčení, takže rostliny mají „studené nohy“. Póry plné vody zabraňují dostatečnému provzdušení. Za těchto anaerobních podmínek dochází kprocesu hnití organických látek. Teprve prokypřením se dostane opět kyslík do půdy. Přitom platí: půdu obrátit na hloubku rýče aspodinu kypřit hluboko šípovitým jednohrotým kypřičem nebo rycími vidlemi.

Otrvalejší kypření se postará také zelené hnojení shluboko kořenícími rostlinami, jako jsou bílé lupiny, řepka, jeteloviny aslunečnice. Po posekání by měly rostliny zůstat ležet na půdě apozději je zapravíme.

Kromě mechanického zpracování půdy apěstování rostlin na zelené hnojení lze stav půdy zlepšit také kompostem, vápněním (podle rozboru půdy) arozhozem říčního náplavového písku nebo vytěženého vpískovně. Všechny nepříjemné vlastnosti jílovitých půd – ulehlost, pomalá záhřevnost aobtížná zpracovatelnost – lze uvést do zcela požadovaného stavu až za mnoho let pomocí výše uvedených opatření.

Na těchto půdách rostou zejména plodiny, jejichž nadzemní části konzumujeme, jako jsou rajčata avšechny košťáloviny. Druhy zeleniny, které se sklízejí vlétě ana podzim, přinášejí lepší výnosy. Okurky zde však nacházejí horší podmínky. Jen tam, kde byl bohatě zapraven kompost apůda je pórovitá avzdušná, dosahujeme iu nich vysokých výnosů.

1.5Ochrana půdy před erozí

Vodní ivětrná eroze dovede ornou půdu bez vegetace silně poškodit. Naopak rostlinný kryt je nejlevnějším anejvýkonnějším ochranným prostředkem proti erozi, sesuvu ataké proti nadměrnému vyplavování živin způdy.

Metod, jak se bránit proti půdní erozi, je mnoho. Jsou založeny na technických abiologických principech ajsou podmíněny také svažitostí terénu, druhem půdy, půdní strukturou, hloubkou ornice, klimatickými podmínkami, rostlinným krytem apod.

Ztechnických zásahů jsou nejvhodnější terasy, které zamezují vodní erozi zejména na svazích. Téměř vždy však vyžadují také doplnění biologickými protierozními prostředky. Vynikající protierozní ochranou jak proti vodě, tak ivětru je rostlinný kryt. Jde otrvalý travní drn, ovýsadbu keřů nebo istromů, čemuž napomáhá také zvýšení obsahu humusu vpůdě avolba hlouběji kořenících ahustěji zapojených kultur. Uovocných dřevin volíme hlouběji kořenící podnože ameziřadí oséváme travami. Proti větrné erozi můžeme použít ivětrolamy; obdobné známe proti sněhu usilnic.

Použití postřiků zpevňujícími látkami se zkoušelo vzahraničí na mnoha místech, ale dosud jde ofinančně nákladné způsoby. Snazší je nenechat půdu po sklizni bez vegetace avyset ozimé plodiny na zelené hnojení.

1.6Ochrana půdy před rizikovými prvky (těžkými kovy)

Těžké kovy jsou kovy svyšší hustotou než 5 g/cm3 apatří nim železo, zinek, měď, mangan, cín, chrom, kadmium, olovo, rtuť ajiné. Některé těžké kovy jsou vmalých množstvích nezbytné pro život (například stopové prvky měď, zinek amangan), mnohé jiné ale působí jedovatě na člověka, zvířata irostliny (například rtuť, olovo akadmium). Těžké kovy se mnohostranně využívají vprůmyslu adostávají se přímo nebo prostřednictvím odpadů, zejména při spalování (elektrárny, domácnosti), do našeho životního prostředí.

Vletech 1990–1993 provedl Ústřední kontrolní azkušební ústav zemědělský jednorázový celoplošný průzkum půd na obsah rizikových těžkých kovů – kadmia, chromu, olova artuti. Bylo zjištěno, že obsah těchto prvků vpůdách dosahuje na převážné výměře podstatně nižších hodnot, než jsou stanovené maximálně přípustné hodnoty. Zvýsledků tohoto průzkumu jako hlavní poznatek vyplývá, že naše půdy nejsou po stránce obsahu těžkých kovů nebezpečné pro potravní řetězce.

Zojedinělosti výskytu vysokých obsahů jednotlivých kovů na straně jedné az poměrně vyrovnaných hodnot vregionech na straně druhé se potvrdila skutečnost, že obsah těžkých kovů vpůdách je vrozhodující míře ovlivňován chemickým složením půdotvorného substrátu. Naopak vpřípadech vysokých obsahů některého ze sledovaných prvků se jedná snejvětší pravděpodobností oznečistění půdy vdůsledku lidské činnosti. Jde především oimise ze zpracování kovů ao nekontrolované používání kalů zčistíren odpadních vod, popřípadě ovliv dalších odpadů.

Někteří zahrádkáři však sami ke znečistění půdy přispívají špatnými hnojařskými opatřeními. Tak lze dodávat těžké kovy do půdy zcela nevhodnými prostředky ke zlepšování půdy, jako jsou saze, popel zuhlí, škvára aj. Ipřes mnohá knižní doporučení bychom proto tyto látky neměli dodávat do půdy ani do kompostu. Některá hnojiva sobsahem fosforu mohou obsahovat kadmium. Množství jsou však tak malá, že při normálním hnojení nepředstavují žádné riziko.

Těžké kovy nelze již způdy odstranit. Ve znečistěných oblastech se proto doporučuje pravidelné vápnění, čímž se snižuje přijatelnost těžkých kovů pro rostliny. Jejich nepříznivý vliv můžeme eliminovat také dodáváním organických látek do půdy, dále vytvářením ochranných živých plotů ukomunikací ataké důsledným umýváním ovoce azeleniny, kdy můžeme obsah těžkých kovů snížit až o30–50 %.

Když už těžké kovy vnikly do půdy, pěstujeme na ní plodiny málo citlivé na jejich hromadění. Velmi citlivé jsou česnek, petržel, ředkev, salát, špenát, kapusta hlávková, mangold. Plodiny citlivé jsou rajčata, květák, brambory, kapusta kadeřavá ačervené zelí. Málo citlivé jsou naopak tykve, cukety, okurky, paprika, hrášek bez slupek, bílé zelí aovoce.

1.6.1Vylil se nám do půdy olej

Někdy se může stát, že se nám vzahrádce do půdy vylije olej, benzin nebo jiný ropný produkt znezabezpečeného obalu, přímo zmotorového vozidla nebo ze zemědělského stroje. Vzniklou situaci bychom neměli přehlédnout ani tehdy, když jde jen olitr těchto látek, anebo byla znečistěná produkčně nevyužívaná půda, jako je například chodník, propustné zpevněné plochy, skládka půdy apod.

Nevšímavost azanedbání znečistění ropnými látkami zhoršuje vlastnosti půdy, ato dokonce do takové míry, že nastává výpadek porostu, někdy ina delší čas. Kromě toho se ropné látky dostávají do podzemních vod aznečisťují je. Litr oleje dokáže znehodnotit až milion litrů podzemní vody. Ta se pak může dostat do studní aohrozit naše zdraví, můžeme ji vypít nebo zaléváním znečistit rostliny.

Ropné látky jsou většinou hořlavé, aproto jimi znečistěné prostředí, včetně půdy, musíme chránit před otevřeným ohněm. Nikdy bychom se neměli pokoušet nechat ropné produkty vpůdě shořet, protože vznikající zplodiny nahradí shořené škodlivé látky novými druhy škodlivin. Přitom shoří také půdní organická hmota acelá živá složka půdy.

Zodpovědný zahrádkář či chalupář každé ropné znečistění půdy řeší. Využívá přitom takzvanou odbouratelnost ropných látek vpůdě, což znamená, že se činností půdních mikroorganismů mohou rozkládat až na neškodný oxid uhličitý avodu. Samozřejmě že je tento proces zdlouhavý, aproto je třeba jej urychlit.

Postup podle prof. P. Bielka zBratislavy je založený na zvýšení aktivity vpůdě se vyskytujících mikroorganismů, které rozkládají ropné látky. Dosáhneme toho prokypřením znečistěné půdy asoučasně obohacením minerálními hnojivy, zejména dusíkatými afosforečnými, nebo chlévským hnojem. Už po pěti až šesti měsících se ivelmi znečistěná tímto způsobem prakticky úplně očistí, vpřípadě aplikace chlévského hnoje je to idříve.

Ve snaze ourychlení těchto procesů bychom však neměli nadměrně zvyšovat dávky hnojiv. Stačí jich přidat jen otrochu více než při běžném hnojení.

Když byla zemina znečistěná silněji arozsáhleji, je vhodné půdu odebrat apřimíchat do kompostu. Stačí deset až patnáct týdnů aopět díky působení mikroorganismů bude čistá.

1.6.2Spalování odpadů doma

Odpady bychom neměli spalovat vkamnech nebo venku na zahradě. Obaly od mléka, plastové sáčky, pestře potištěný papír, chemicky ošetřené zbytky dřeva, dřevotřískové desky, zahradní odpady aj. způsobují při spalování vznik značného množství škodlivých látek ve vzduchu, jako jsou oxid uhelnatý, dioxin, chlorované uhlovodíky aj., které masivně podporují itvorbu přízemního ozonu („letní smog“). Novinový papír bychom měli při topení pevnými palivy používat jen kpodpálení. Ostatní papír dáme raději do sběrných surovin. Je třeba si zapamatovat, že asi polovina škodlivých látek vytvořených spalováním zůstává ve vzduchu vokruhu 10 m od komína apak klesá kpůdě!

Zahradní odpady můžeme jednodušeji aekologičtěji využít vkompostech nebo kmulčování záhonů na zahradě. Kdo nemůže nebo nechce zbytky po řezu keřů astromů rozdrtit ke kompostování, musí při spalování tohoto, samozřejmě suchého zahradního odpadu respektovat platné předpisy jednotlivých měst aobcí. Spalování větví je vrámci odstraňování odpadů řízeno apovoleno jen vurčitých ročních obdobích aza přísných bezpečnostních podmínek.

1.7Vlastnosti půdy

Hlavními činiteli, které mají vliv na chemické vlastnosti půdy, jsou voda, oxid uhličitý, chemické složení půdotvorných minerálů aorganické látky vpůdě.

Docílit zagrochemického hlediska úrodného stanoviště pro většinu zahradních plodin znamená dosáhnout vpůdě:

•dobrého obsahu humusu avysoké kvality organominerálního sorpčního komplexu,

•optimální hodnoty půdní reakce vrozmezí pH 6,0–7,0,

•vyhovující až dobré hladiny všech živin vpřístupné formě.

1.7.1Půdní reakce

Půdní reakce nám určuje zásobení půdy vápníkem, který se nachází vpůdě převážně ve formě uhličitanu vápenatého. Kvyjádření reakce se používá symbol pH: čím vyšší je kyselost, tím nižší je stupeň pH. Hodnoty pH kolem 7 se označují jako neutrální, půdy shodnotami pod pH 7 se označují jako kyselé as hodnotami pH nad 7 jsou alkalické. Hodnocení půdní reakce je uvedeno vtabulce 1.2.

Tabulka 1.2 Kritéria pro hodnocení půdní reakce

Hodnota pH

Půdní reakce

do 4,5

extrémně kyselá

4,6–5,0

silně kyselá

5,1–5,5

kyselá

5,6–6,5

slabě kyselá

6,6–7,2

neutrální

7,3–7,7

alkalická

nad 7,7

silně alkalická

Hlavní nevýhodou příliš vysoké hodnoty pH je snížená přijatelnost řady stopových prvků vpůdě (manganu, železa aboru), takže při převápnění se často vyskytuje jejich nedostatek. Při neutrální hodnotě pH je půdní struktura velmi příznivá vdůsledku podpory biologické aktivity.

Tabulka 1.3 Optimální hodnoty pH půd

Půdní druh

Orná půda

Travní porosty

lehká půda

5,5–6,2

1.7.2Stanovení obsahu přístupných živin vpůdě

Odběr vzorků půdy pro rozbor

Hodnocení výsledků agrochemických rozborů

Živina

1.7.3Význam aobsah humusu vpůdě

1.7.4Jednodušší rozbory půdy

1.7.5Řeřichový test

1.7.6Plevele jako indikátor půdních vlastností

1.8Voda kzálivce vzahradě

1.8.1Vlastnosti azdroje zálivkové vody

Dešťová voda

Vodovodní voda

Voda studniční

Voda zvodních toků anádrží

1.8.2Chemické složení zálivkové vody

1.8.3Tvrdost zálivkové vody

1.9Základy výživy rostlin

1.9.1Projevy nedostatku anadbytku živin

Dusík

Fosfor

Draslík

Vápník

Hořčík

Síra

Železo

Bor

Mangan

Zinek

Měď

Molybden

1.9.2Poruchy ve výživě rostlin

Chloróza rostlin

Ca-deficientní hořká pihovitost jablek

Ca-deficientní nekrózy vrcholu plodů rajčete apapriky

Vadnutí třapiny hroznů révy vinné

Sprchávání květenství ahráškovatění hroznů révy vinné

B-deficientní srdéčková hniloba celeru

Jak odstranit nedostatek živin