Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Monika Nevolová

Přestaň prezentovat, začni vyprávět
Storytelling – odliš se od ostatních

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00  Praha 7
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
www.grada.cz
jako svou 6620. publikaci

Odpovědný redaktor Zdeněk Kubín
Ilustrace Bc. Soňa Baueršímová, DiS.
Odpovědný redaktor Jméno Příjmení
Sazba a zlom Antonín Plicka
Návrh a zpracování obálky Antonín Plicka
Formát ePub Antonín Plicka
Počet stran 184
Vydání 1., 2017

Vytiskla Tiskárna v Ráji, s.r.o., Pardubice

© Grada Publishing, a.s., 2017
Cover Illustration © Soňa Baueršímová

ISBN 978-80-271-9826-9 (ePub)
ISBN 978-80-271-9825-2 (pdf)
ISBN 978-80-247-5664-6 (print)

Věnování:

Tuto knihu věnuji všem studentům a návštěvníkům mých kurzů a všem nadšeným vypravěčům, kteří mi byli a stále jsou obrovskou inspirací.

Poděkování:

Děkuji své babičce Blažence, která mě už od dětství fascinovala svým vyprávěním, a své mamince Hance, která vždycky hodně četla a motivovala mě tak ke „spisovatelské kariéře“.

Speciální dík patří Danu Novotnému, který mi položil ty správné otázky a dodal impulz k napsání právě této knihy!

Bylo, nebylo…

Příběh je metafora pro život.

Robert McKee

Už jako malá holka jsem chtěla být spisovatelkou. V okamžiku, kdy jsem udržela tužku v ruce, začala jsem psát různé básničky, pohádky a krátké příběhy ze života zvířátek z lesa nebo ze statku. Mou první nadšenou podporovatelkou a čtenářkou byla moje mamka. „Mami, mami, budu spisovatelka!“ opakovala jsem neustále. Moje maminka miluje knížky, zejména detektivky, a mě v mém záměru notně podporovala. A také ve čtení. Povinná četba ve škole pro mě nebyla jako pro většinu spolužáků otravou, ale zálibou. Nad čtením knih velkých autorů jsem ale bohužel zjistila, že všechna ta velká díla mají třeba i tři sta stránek, zatímco moje pohádky končily vždy na první stránce! „To není možné, tolik nápadů, příběhů, myšlenek a zážitků přece nemám!“ děsila jsem se. „Nebudu schopná psát knihy, nejde mi to,“ běželo mi hlavou. Můj cenzor v hlavě ke mně promlouval tak silně, až jsem se psaním doslova sekla. Ostatně jako už předtím s kreslením, když mě nevzali do lidové školy umění kvůli diagnóze „nedostatek talentu“, nebo stejně jako s hraním na kytaru či harmoniku, kdy mi bylo řečeno, že neumím zpívat, a tím pádem ani hraní na hudební nástroj nedává příliš velký smysl. Moje „mindráky“ z uměleckých neúspěchů se kupily, a tak, protože mi nešly ani matematika, fyzika, chemie, ale byla jsem na gymnáziu celkem dobrá na společenské vědy, vysokoškolský obor byl nasnadě: začala jsem studovat psychologii a doufala, že tenhle obor by mi mohl mimo jiné odpovědět na otázky mých obav a komplexů. Navíc, běželo mi hlavou, kde jinde než v psychologii se setkáte s množstvím příběhů jiných lidí? Takže pokud by jednou byla šance, že se stanu spisovatelkou, tak tehdy, když načerpám inspiraci z příběhů druhých. Takhle jsem uvažovala. Vlastně celkem logicky, psychologie se přece zabývá lidmi a jejich osudy, trápeními a příběhy. A tak jsem naslouchala, vnímala a všímala si příběhů. Došlo to až tak daleko, že i moje diplomová práce se týkala příběhů. Jmenovala se Analýza životního příběhu u pacientek s neurotickou poruchou. V praxi to znamenalo zkoumat příběhy pěti žen se stejnou diagnózou a zjistit, zda v jejich příbězích není náhodou nějaká společná tenká červená linie, díky níž by se dalo soudit, že se jedná o hybné momenty života a spouštěče, kdy se u člověka může rozvinout neurotická porucha. Navíc jestliže toto zjistím, je možné s příběhy terapeuticky dále pracovat a začít takzvaně přepisovat kapitoly života pacientek společně s nimi tak, aby se jim do budoucna žilo lépe? A ono ano! Příběh a jeho moc mě začaly fascinovat ještě víc. Když jsem viděla a vnímala tu sílu, kterou v sobě příběh má, potřeba psát a zachycovat život do slov se mi vrátila.

Nejprve jsem přispívala do jednoho časopisu svými povídkami. Když jsem tam takto psala několik měsíců, náhoda a moje sestřenice, která v oné redakci pracovala, sehrály svou roli. Slovo dalo slovo a hned po studiu jsem se nestala psycholožkou, ale redaktorkou tohoto časopisu. Jednalo se o časopis Překvapení, který byl o příbězích ze života čtenářů, rubrikách o zdraví, cestování, vaření nebo o vztazích či módě. Skvělá zkušenost pro někoho, kdo si do svého portfolia na téma „Příběh“ mohl tak připsat další dovednost: umění z jednoduchého, obyčejného příběhu udělat příběh silný, čtivý a dlouhý. Nebo alespoň delší než ten, který nám poslali naši čtenáři.

Po čtyřech letech v časopise na postu redaktorky přišla další výzva: práce dramaturga v centru zábavné tvorby v České televizi. Holka, která ani nemá doma televizi, se najednou bavila s režiséry a scenáristy o tom, co bude nebo nebude fungovat v pořadu, a naučila se mnoho nového nejen ze světa televizní tvorby, ale zejména z oblasti komunikace, kreativity a dramaturgie příběhu. V čem byl však můj pobyt v televizním prostředí, který se nakonec protáhl až na sedm let, naprosto zásadní? Bylo to setkání s umělci, a tím pádem také s různými formami komunikačního umění. Práce se stand-up komiky, herci, vypravěči nebo improvizátory mě fascinovala. Ovšem ne proto, že to byly hvězdy, ale proto, že jako dítě jsem nevěřila ve vlastní schopnosti a třásla se při představě, že bych měla něco říkat na veřejnosti před více lidmi. Tihle lidé měli v rukou jakési mocné nástroje komunikace, o nichž běžně nemáme ani tušení nebo nás ani nenapadne, že bychom si právě jimi mohli usnadnit náš osobní i pracovní život. A tak jsem se od umělců a umění začala učit a převádět tipy, které jsem v umění nasála, do praktického života. Tipy, které jsou užitečné pro nás, kteří umění obdivujeme, ale nepotřebujeme zrovna stát na prknech, jež znamenají svět. Představte si, že jdete na výstavu obrazů nebo do divadla či kina. Proč tam jdete? Co tam obvykle hledáte? Zaujetí, nadšení, působení na vaše smysly, vášeň, prožitek, přesah, hledáte smysl? Nejsou ale toto vlastnosti, které by bylo fajn (vedle atributů typu kvalita, rychlost, efektivita, cena) cítit také v práci? Nebylo by to právě to, co by vás pak v pracovním prostředí dělalo nadšenějšími, odpočatějšími, naladěnými, efektivnějšími a šťastnějšími?

Teoretici umění Alain de Botton a John Armstrong tvrdí, že společnost zdaleka nevyužívá potenciálů, které v sobě umění skrývá. Souhlasím. A je to také jeden z hlavních důvodů, proč jsem napsala tuto knihu. Zajímavé je, že když se podíváme do historie, zjistíme, že například v průběhu renesance nebylo umění vůbec odděleno od práce. Leonardo da Vinci byl současně umělec i vědec! Také dobří obchodníci v době renesance měli často nadání pro nějakou formu umění. Umění bylo jednoduše naprosto neoddělitelnou součástí života. Renesance byla však vystřídána obdobím osvícení, kdy se rozum a logika staly tím, co stojí na prvním místě. Rozum a logika ovládaly vše. Na praktickou účelnost umění jako by se zapomnělo. Ale doba se mění a slovy Daniela Pinka1 člověk přechází z doby informační do doby koncepční a v 21. století se umění stává čím dál více katalyzátorem změn v organizacích a efektivním nástrojem rozvoje a komunikace. Znovu tak začíná být důležité, abychom poznali sami sebe, porozuměli světu, poznali sílu slov, výroků, využívali potenciálu a rozsahu svého projevu a začali si sami sebe víc uvědomovat i užívat, a to i za předpokladu, že se kolem nás věci a situace neustále mění.

Je škoda nepouštět umění do práce a komunikace, protože nám může opravdu hodně pomoci. Proto jsem se rozhodla, že já umění do práce pozvu. A výrazně. Moje zvědavé otázky a učení se od umělců začaly brzy přinášet výsledky v podobě metod a nástrojů přeměněných do podoby tréninku osobního rozvoje a komunikace, tréninku nástrojů, které oceníte v práci i životě. Tak se narodilo Umění v práci – koncept vzdělávání založeného na technikách původně převzatých z umění, které se děje zábavně, zapamatovatelně a zužitkovatelně. Předávám tedy dále to, co jsem se naučila. Od stand-up komiků (znáte z pořadu Na stojáka) jsem zjistila, jak zařídit, aby vás přešla tréma už v zákulisí, jak přimět svůj hlas a své tělo, aby s vámi spolupracovaly, jak zajistit, že vám publikum věnuje pozornost již v první minutě, co s tím, když publikum ztrácíte, nebo jak z průšvihu udělat výhodu a ještě pobavit. Z improvizačního divadla zase neustále rozvíjím a získávám pozitivní postoj a cenné hry, aktivity a cvičení, které rozvíjejí mozek, odvahu, kreativitu, komunikaci, pohotovost reakcí, schopnost nenechat se zaskočit, když přichází něco nečekaného, umění rychleji generovat nápady, zatímco ostatní mlčí a dovednost spolupráce v komunikaci. Od vypravěčů příběhů, od těch se učím neustále. A to, co už umím, chci předat dál, vám, čtenářům této knížky. Práce s příběhem a na příběhu je totiž něco, co vás naučí dávat svým sdělením záměr, umět je strukturovat, aby měla hlavu a patu, naučí vás neustále se učit z vaší životní historie a zároveň si svých zkušeností vážit a uvědomit si, kdo jste vy jako svá vlastní osobní značka. Příběhem také nadchnete více lidí, přenesete myšlenku, která je pro vás důležitá, a způsobíte, že o tom druzí budou přemýšlet. Nebo ještě lépe – poté co si vás vyslechnou, budou konat. Příběhem se spojíte s druhými rychleji než fakty, příběhem můžete lidi kolem vás zaujmout, pohladit, nebo dokonce léčit sebe i druhé. Příběh si podle mě zaslouží pozornost. Stejně jako vy! Přeji vám, abyste se nejen díky této knížce stali skvělými vypravěči, ale také autory svého života.

Monika

Teorie

Být vypravěčem

Řekni mi fakt ajá se něco dozvím. Řeknimipravdu ajá ti možná uvěřím. Řeknimiteorii ajá uvidím, zda funguje. Řeknimipříběh abude žít vmém srdci navždy.

indické přísloví

Když jsem pracovala vtelevizi, měla jsem mít ohledně nového pořadu, který jsme sjeho tvůrci chtěli prosadit, prezentaci před programovým vedením. Připravila jsem perfektní slidy vPowerPointu acítila jsem se silná vkramflecích. Šéf se dostavil do zasedačky soválným stolem. Kmému překvapení se však neposadil na židli vyhrazenou pro něj, odkud mohl krásně vidět na slidy, ale na opačnou stranu, tedy zády kplátnu, na nějž se promítalo. Znejistěla jsem. Co znejistěla, vyděsila jsem se. Působil vlídně, díval se na mě adal mi pokyn, že mohu začít. Cítila jsem se hrozně, ale začala jsem povídat osvých slidech aoprojektu. Snažila jsem se ho větami typu „Jak můžete vidět na dalším slidu…“ přimět, aby otočil hlavu apodíval se na plátno. On se ale neustále díval na mě. Napětí ve mně se zvyšovalo ajá nevěděla, co dělat. Zpanikařila jsem aodmlčela jsem se. Cítila jsem, že musím něco udělat. Tak jsem se napila vody, nadechla se avypnula dataprojektor. Žádné slidy. Začala jsem vyprávět příběh otom, proč je pro mě osobně ten projekt tak důležitý, čím je pro mě zajímavý, jakou má hlavní myšlenku. Skončila jsem ačekala na verdikt. Šéf byl spokojen ana pořadu se mohlo začít pracovat. Amně to došlo. Ať prezentujete kdekoliv cokoliv, to nejdůležitější by mělo vyjít zvašich úst, ne zvaší PowerPointové prezentace. Prezentace jste totižvy! Vyaváš příběh.

Mimochodem něco podobného se stalo Stevu Jobsovi na jedné konferenci. Přestaly mu fungovat slidy, aproto znouze začal vyprávět příběh, zatímco se jeho kolegové snažili techniku přivést kživotu. Prezentace dopadla lépe, než by Steve čekal, atak od té doby vyprávěl silný příběh pokaždé. Inu, mějte vždycky dobrou „story“ po ruce, zejména když selže technika, bude se vám zatraceně hodit!

Tato knížka však není jen otom, jak se stát mistry prezentačních dovedností nebo jak se zachránit příběhem, když selže technika. Je opoužívání azískání benefitů zpříběhu vmnoha různých oblastech. Budete připravovat řeč na firemní setkání? Chystáte se na pohovor? Máte vystupovat na konferenci? Čeká vás proslov na svatbě? Nebo na pohřbu? Randíte sněkým achcete ho zaujmout? Chcete lépe poznat lidi kolem vás? Vzděláváte, lektorujete, učíte? Máte přátele, obchodní partnery, spolupracovníky nebo děti, na které chcete mít pozitivní vliv? Takže ať už vedete lidi jako lídr nebo manažer, prodáváte aobchodujete, prezentujete, předáváte informace akomunikujete, rozvíjíte své děti, nebo jen chcete vědět, kdo jste akam kráčíte, jaká je vaše značka aco je pro vás vživotě důležité, storytelling může být pro vás tím správným klíčem.

Jestli vám teď proběhlo hlavou něco jako „To je nějaký nový trend ajá už jsem na to moc starý, abych se učil vyprávět příběhy!“, tak jsou to hned dva omyly vjedné větě. Zaprvé, vyprávění příběhů je staré jako lidstvo samo. Zadruhé, na příběhy nikdy nebudete dost staří! Oproti oblastem, jako jsou modeling, sport apodobně, je pro rozvoj vypravěčství vyšší věk vlastně výhodou. Vy, kteří jste starší, mněte si tedy ruce. Čím starší jste, tím víc rozchodů, vyhazovů zpráce, nehod, náhod, zvláštních situací se vám přihodilo. Hromada silných příběhů. Navíc jelikož už jsou žhavé abolavé události dostatečně dlouho za vámi, uhodně znich již máte dostatečný časový odstup, takže se na ně dokážete dívat světším nadhledem amůžete je vyprávět.

Aza jak dlouho je možné stát se vypravěčem? Hned. Jen, prosím, začněte. Kniha nebude fungovat pouze přečtením! Musíte to zkoušet. Storytelling není samozřejmě pro každého přirozeností, ale existují cesty, jak i„nepříběhovce“ naučit pár triků, aby formuloval myšlenky nejen stručně astrukturovaně, ale také zajímavě pro druhé. Abyste jen neinformovali, ale svým sdělením zároveň angažovali ainspirovali ostatní. To se stane tehdy, když do příběhu vstoupí emoce, empatie, naše tělo aenergie.

Hodně lidí čeká, až budou zcela připraveni, ať už to „zcela připraveni“ znamená cokoliv. Je to stejné, jako kdybyste si koupili profesionální štětce, barvy, plátno, vybudovali ateliér, apak zamkli dveře, nechodili tam ajen se na malování dál chystali amluvili otom. Nemusíte mít štětce, jaké mají profíci, abyste začali malovat. Je pouze jedna situace, kdy je opravdu těžké být vypravěčem – když neotevřete pusu. Tak už pojďte azačněte… Toužím slyšet váš příběh!

Proč vyprávět příběhy?

Ti, kdo vyprávějí příběhy, ovládnou svět.

Platon

Všichni jsme vypravěči příběhů, jen někteří znás je říkají stylem, který mění způsob, jak ostatní poslouchají. Nezáleží na tom, jaký druh práce vtuto chvíli vykonáváte, vjaké oblasti se pohybujete, od obchodu, managementu přes koučink, poradenství, lektorskou nebo pedagogickou činnost, jakékoliv služby ajiné, všude dosáhnete všeho snadněji, když budete využívat kouzlo storytellingu.

Příběh je nástrojem zejména pro ty, kteří chtějí být „tvůrci, ne tvořeni“ achtějí pozitivně ovlivňovat druhé! Osoba vlivu, to je například člověk, jenž je zaangažovaný do mluvení, prodeje, vedení lidí nebo do vzdělávání. Akaždý takový člověk se neustále ptá: Dělám to dobře? Jak mohu lépe komunikovat slidmi? Jak se mohu spojit světším množstvím lidí nebo intenzivněji? Jak mohu způsobit, že lidé přijmou moje myšlenky abudou je následovat svými činy?

Tato kniha je ozlepšování azároveň neříká, jak být perfektní. Více než odokonalost jde ovyužití maxima našich vlastních zdrojů, abychom mohli být ve spojení sdruhými! Příběh je tedy technikou, která vrací ztracený kontakt do mezilidské komunikace, do výměny informací. Příběhy inspirují, motivují aprovokují emoce. Jestliže mluvíte, prezentujete, prodáváte, učíte, koučujete, vedete lidi, pak je příběh nejlepší strategií astorytelling nejmocnějším nástrojem, jak poslat vaše myšlenky do oběhu.

Příběh je zajímavější sourozenec faktu – příběhy baví arozptylují, fakta poučují aodhalují. Tím, že jsou fakta dnes tak široce dostupná, okamžitě ztrácejí svou hodnotu. Postupně začíná záležet spíše na schopnosti dát fakta do souvislostí asdělovat je tak, aby měla emocionální dopad. Ato je úkolem příběhu.

Pokud se věnujete koučinku, pak vám struktury příběhů výborně zapadnou do toho, co již nyní vkoučování používáte. Věřte mi, jsem rovněž kouč abylo pro mě příjemným překvapením, jak mě storytelling dokázal obohatit právě vkoučovací praxi.

Jestliže jste lektory apedagogy, získáte nové taktiky anástroje, jak předat obsah záživněji, přenést záměr či sdělení apřinutit druhé se více zapojit. Užitečné jsou tyto techniky také pro leadery amanažery. Omarketingových pracovnících ani nemluvě, ti potřebují vyprávět příběhy produktů aslužeb dennodenně, stejně jako obchodníci, kteří přinášejí sproduktem nejen parametry, ale iužitek svému zákazníkovi.

Akonečně, kniha otechnikách tvoření příběhu je vhodná pro osobní rozvoj každého znás, abychom si uvědomili, že každý den našeho života se odehrává množství příběhů, akdyž se je naučíme lépe vidět asdělovat, uvědomíme si, kam kráčíme aproč. Staňte se autory svého života!

Role příběhů vživotě

Vesmír je tvořen příběhy, ne atomy.

Muriel Rukeyser

Kdysi dávno objevili vědci 27 000let staré jeskynní malby, které naznačovaly příběhy lovců. Vyprávění totiž bylo populární už vdávných dobách, ato zejména proto, že ještě nebylo vynalezeno písmo. Nebylo možné informace zaznamenávat ve velkém jako dnes. Úspěch nebo neúspěch komunikace se měřil tím, jak si posluchač to, co bylo řečeno, zapamatoval apřenesl dále. Spříchodem počítačů se množství informací najednou daří uchovávat vneomezeném množství amohlo by se zdát, že se příběh stane nepotřebnou azastaralou komoditou. Ale není tomu tak! Nyní, vdobě, kdy můžeme ukládat azaznamenávat miliardy informací, je příběh zpátky, silnější apotřebnější než kdy dřív! Jak je to možné?

Dalo by se říci, že jsme tak nějak geneticky naprogramováni učit se avnímat svět prostřednictvím příběhů. Již po staletí významní vypravěči vždy poháněli davy aovlivňovali historii. Příběhy jsou také první komunikací, kterou jsme hltali jako děti, toužili jsme po příbězích arádi jsme je dále sdíleli. Staly se studnicí našeho vědění, víry, hodnot, vášní, snů, představ avizí. Jsme tedy vlastně po staletí geneticky závislí na příbězích. Dokonce ikdyž naše tělo jde spát, mysl zůstává otevřená avypráví nám příběhy.

Mozek apříběh

Roger C. Schank

Hlavní důvody, proč příběhy fungují

Příběh prodává

Definice storytellingu

Tip:

Co storytelling není?

Co udělá dobrý příběh skvělým?

Prostor pro moje nápady: