Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Mgr. Kateřina Zouharová

ZABAVTE MALÉ NEPOSEDY
Hry pro děti od 3 let

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
tel.: +420 234 264 401, fax:+420 234 264 400
jako svou 5890. publikaci

Ilustrace Kateřina Zouharová
Foto Zdeněk Kautský
Odpovědná redaktorka Jarmila Vohralíková
Sazba a zlom Milan Vokál
Formát ePub Milan Vokál
Návrh a zpracování obálky Daniela Eftimiadisová
Počet stran 184
Vydání 1., 2015

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a. s.

© Grada Publishing, a.s., 2015
Cover Photo © allphoto

ISBN 978-80-247-9813-4 (ePub)
ISBN 978-80-247-9812-7 (pdf)
ISBN 978-80-247-5468-0 (print)

PODZIM

Setkání– panenka/panáček

Bylo zářijové ráno, nebylo ani hezky, ani ošklivě. Prostě tak, jak vbabím létě bývá– sluníčko svítilo, ale už tolik nehřálo, vtrávě byly opravdu velké kapky rosy aobčas foukl už trochu lezavý větřík. Většina dětí byla ve školce, jen Anetka ne. Anetku totiž do školky nevzali, mají tam prý moc plno ajejí maminka nechodí do práce, neboť doma mají miminko. A tak je teď Anetka doma. Tedy vlastně není doma, ale je na zahradě, která je udomu, ahraje si smíčem. Zkouší ho hodit do výšky azase chytit. Hop, hop ahop. Míč lítá až skoro do oblak. Což oto, hodit ho není tak těžké, ale to chytání… No, teď se jí zakutálel až do toho nejtmavšího kouta zahrady ke staré jabloni asvelkou ránou do ní naboural. Ale co se to děje? Zpoza míče vylézá nějaký tvor, snad veverka? Myš? Obří červ? Ne, to je trpaslík! Anetka na něj nevěřícně zírá.

„Co se to tady děje? Kdo mi to bouchá do domečku?“ spustil hned nazlobeně.

„Jmenuju se Anetka aomlouvám se ti, trpaslíku, nevěděla jsem, že tady bydlíš,“ snaží se Anetka omluvit.

„Já nejsem žádný trpaslík, jsem skřítek Jablůněk,“ stále ještě nazlobeně odpovídá to zvláštní stvoření.

„A nechceš si se mnou hrát? Mohli bychom si hrát smíčem,“ navrhne Anetka.

„Nejprve si tě musím dobře prohlédnout, abych věděl, co jsi zač,“ říká Jablůněk už poněkud smířlivěji apečlivě si Anetku prohlíží. Po chvilce povídá: „Prohlédl jsem si tě od hlavy až po paty amyslím, že bych si stebou hrál rád.“

A tak se prvně setkala Anetka se skřítkem Jablůňkem, který bydlel ve staré jabloni vnejtmavším koutě zahrady. Celý den si spolu hráli smíčem avečer si slíbili, že se další den opět spolu setkají.

Činnost

Materiál apomůcky:

šablonka (panenka či panáček), čtvrtka, lepidlo, krepový papír, vodové a temperové barvy, fixy, vlnitá lepenka

Místo realizace:

domov – stůl

Zaměření:

kreativita

Realizace:

Na čtvrtku obkreslíme panáčka či panenku (záleží na pohlaví dítěte). Vybarvíme panáčkovi tělovou barvou ty části těla, které budou „vykukovat“ z oblečení. Z krepového papíru libovolné barvy trháme kousky, ty muchláme, máčíme do lepidla a lepíme panáčkovi namísto trička, vlastně jím to tričko „vybarvíme“. Vodovými barvami vybarvíme kalhoty a boty (nácvik správného namáčení štětce do vodových barev). Na vlnitou lepenku nakreslíme vlasy, vystřihneme je a nalepíme na hlavu. Pomocí fixů dokreslíme detaily na obličeji.

Šablonky– 01 Setkání– panenka/panáček viz Příloha

Hledej barvy!

„Haló, Jablůňku, jsi tady?“ volala Anetka hned brzy ráno ustaré jabloně.

Skřítek vylezl ze svého domečku vkmeni stromu.

„Jsem tady, nekřič tolik. Kam ses vypravila takhle brzy zrána?“

Bylo opravdu brzy.

„Maminka mi večer řekla, že dnes jedeme ktetě ata od nás bydlí daleko. Je moc hodná, ale na tu cestu se netěším,“ vysvětlovala Anetka.

„Budou tě bolet nohy, viď?“ soucitně zabrblal skřítek.

„Ale ne. Pojedeme autem,“ smála se Jablůňkovi Anetka.

„Co přesně je auto?“ nebyl si Jablůněk jistý.

„No, to je věc, do které si nastoupíš, mamka nebo taťka si sednou na místo svolantem ajedete po silnici. To auto jede samo. Jen někdy má hlad amusí se koupit benzin,“ popsala Anetka auto.

„Aha, hřmotítko je auto,“ plácl se do čela skřítek.

„Cože, hřmotítko?“ smála se Anetka.

„A co vněm děláš ty, když mamka nebo taťka řídí?“ chtěl dál vědět Jablůněk.

„Koukám se zokna, zpívám písničky srádiem, ale někdy, když je cesta dlouhá, tak se nudím. To asi budu dělat dneska,“ prohlásila Anetka.

„Víš co, koukej zokna ařekni mi, co všechno cestou uvidíš červené. Já mám červenou moc rád. Vždycky když jdu do lesa, tak koukám, co se cestou červená. A zhřmotítka, tedy zauta, jistě uvidíš spousty červených věcí,“ přišel snápadem Jablůněk.

„Tak dobrá, všechno si zapamatuji avečer ti otom budu vyprávět. Měj se krásně,“ rozloučila se smnohem lepší náladou Anetka.

Činnost

Materiál apomůcky:

kartičky zbílého kartonu, na jejichž jedné straně je barevná skvrna

Místo realizace:

auto

Zaměření:

postřeh

Realizace:

Pokud cestou neřídíte auto, můžete si zahrát tuto hru podle následujících pravidel. Připravte si kartičky, které jsou na jedné straně označené různobarevnou skvrnou azdruhé strany jsou bílé. Vruce si je srovnejte jako karty bílou stranou kdítěti, to si pak jednu zkaret vylosuje. Podívá se na barvu skvrny amá co nejrychleji říct věc, kterou zahlédne zokna akterá má stejnou barvu. Například si vylosovalo modrou, vykoukne zokénka azahlédne modré auto.

V případě, že řídíte, nemůže dítě barvy losovat, vy mu je namátkou zadáváte. Takže řeknete např. žlutá, dítě vykoukne zokénka ařekne žlutý dům.

Houbaření

Jednou brzy ráno zaťukala Anetka na jabloň, ve které bydlel Jablůněk.

„Jablůňku, vstávej.“

„Proč mě budíš tak brzo?“ zlobil se skřítek ještě vpyžamu acelý rozespalý.

„Ale, Jablůňku, vždyť není tak brzo, už jsme statínkem byli na houbách.“

„Jak to myslíš na houbách?“ divil se Jablůněk.

O něčem podobném slyšel prvně. Nechápal, proč někdo chodí stát na houbách. Ale Anetka se jen smála avysvětlila Jablůňkovi, že chodit na houby znamená vstát časně ráno (i když to zrovna neví, proč je tak důležité), obléct se, vzít si holínky ado ruky košíček avyrazit do lesa. Pak se chodí dlouho po lese ahledají se houby. Když se nějaká najde, musí tatínek nebo maminka zkontrolovat, zda není jedovatá. Pak ji uříznou adají do košíčku. Doma se pak houby nakrájí atřeba usuší nebo usmaží.

Činnost

Materiál apomůcky:

pevná lepenka, seno, sušené listy kukuřice, mech, větvičky, žaludy, malé šišky, buráky, sušené listy ašípky, disperzní lepidlo, drátek, dřevěná tyčka, barevné křídy

Místo realizace:

domov– stůl

Zaměření:

kreativita

Realizace:

Nejprve vylisujeme listy kukuřice. Na lepenku obkreslíme obrys hříbku. Klobouček pokreslíme křídami namočenými do lepidla. Po zaschnutí stejně vypracujeme zadní stranu. Nohu houby oboustranně polepíme listy kukuřice. Louku také vybarvíme křídou namočenou do lepidla aozdobíme přírodními materiály. Na zadní stranu houby pak připevníme tyčku, aby mohla sloužit jako zápich do květináče.

Šablonky– 02 Houbaření viz Příloha

Šišková halda

„Dobré odpoledne, Jablůňku, kdepak jsi byl ráno?“ zeptala se jednoho dne Anetka, když ten den byla ujabloně už podruhé.

„Ráno jsem musel do lesa, přiletěla sojka, aže můj kamarád Hubert potřebuje pomoc. Ten noční déšť mu totiž vyplavil domeček,“ vysvětloval Jablůněk, proč časně ráno vyrazil do lesa.

„Počkej, les hlídá sojka stejně jako vKrakonošovi?“ přišlo vtipné Anetce.

„Nehlídá anevím, kdo je Krakonoš. Prostě jen rychle létá, tak přiletěla ona,“ vysvětloval Jablůněk.

„A jak to vtom lese po tom lijáku vypadalo?“ chtěla vědět Anetka.

„Bylo toho moc, co se muselo opravit. A muselo to být rychle, než do lesa začnou chodit výletníci ahoubaři. Před nimi bychom nemohli nic opravovat. A zničený domeček měl nejen Hubert, ale iveverka Terka, mravenci zmraveniště od vysoké břízy, lišák Chloupek také měl způlky svou noru zaplavenou. A tak toho bylo potřeba docela dost opravit,“ vypočítával Jablůněk všechny lijákové katastrofy.

„A jak jste to všechno opravovali, vždyť je toho tolik?“ chtěla vědět Anetka.

„No, aby se to stihlo, musí se hlavně spolupracovat,“ začal popisovat Jablůněk, „veverky musely nasbírat spousty šišek, to víš, šiška akůra je základní stavební kámen vlese. Sešli jsme se tam tři skřítci, já, Hubert aještě Tonda, ten bydlí za lesem, nedaleko rybníka. My tři jsme budovali konstrukce anakonec mravenci odvedli mravenčí práci. Vršili na konstrukci ty šišky, kůru ajehličky. U mraveniště jsme ale do toho mravenečkům nezasahovali, jejich konstrukce je složitá. A tak jsme nosili jehličky zokolí my všichni ostatní amravenci stavěli, co jim síly stačily,“ popisoval Jablůněk rozdělení práce vlese.

„Jak jste opravili domeček veverce Terce? Vždyť veverky bydlí na stromě, nebo tak to je alespoň vknížce oveverce Zrzečce, mamka mi ji nedávno četla,“ vrtalo Anetce hlavou.

„To měli vknížce pravdu, bydlí. Terce jsme také nic opravovat nemohli, voda podmáčela půdu aspadl strom, ve kterém bydlela. Ale rychle našla náhradní dutinu, bylo však potřeba všechen její majetek přenosit. A Chloupkovi jsme museli vynosit vodu znory, ale ito se nakonec stihlo,“ dovyprávěl všechny noční zážitky Jablůněk.

„Tedy, to muselo být pracné. Tak já tě teď nechám odpočinout apřijdu později, musíš být hrozně unavený,“ rozloučila se Anetka sJablůňkem.

Činnost

Materiál apomůcky:

šišky

Místo realizace:

les

Zaměření:

pohyb vterénu, běh

Realizace:

Při procházce po lese si najdeme místo, kde je dostatek šišek. Dítě se jich pak včasovém limitu pokusí posbírat co nejvíce na jednu hromadu. Vdalším kole může ve stejném čase sbírat opět šišky, ale tentokrát je bude smět nosit pouze po jedné. A co kdyby do třetice muselo ve stejném časovém limitu znasbíraných šišek postavit místo hromady pyramidu?

Doktor klepe, poklepává

„Jablůňku, kde jsi? Jablůňku!“ volala jednou časně ráno Anetka ustaré jabloně avruce měla malý červený plastový kufřík.

„O co jde? Proč mě tak voláš? A co to máš vruce za divnou krabici?“ ozvalo se od smrků uplotu zahrady.

„Přišla jsem ti ukázat, co mi přivezla teta Dana. Kde jsi byl ty?“ zeptala se zas na oplátku Anetka.

„Byl jsem za myškou Hryzkou, která bydlí támhle ve starých smrčcích. Včera si poranila zadní tlapičku apotřebovala ránu převázat,“ řekl Jablůněk.

„Jé, to se hodí,“ zvolala Anetka.

„Co se hodí? Že je zraněná?“ divil se skřítek. Tedy tohle si oAnetce nemyslel.

„Ale samozřejmě, že mi je její zraněné tlapičky líto, otom nemluvím. Hodí se to, že jsem od tety Dany dostala doktorský kufřík. Podívej. S ním si můžeme hrát na doktora,“ vysvětlila Anetka Jablůňkovi.

„Jé, ajak to utakového doktora chodí? Já užádného nikdy nebyl. To víš, když nám něco je, tak se se zvířátky ošetřujeme navzájem, známe hodně bylinek aléčivých mazání znich. Ale udoktora jsem nikdy nebyl,“ přiznal se skřítek.

„Tak to je skvělé, já ti všechno ukážu, tohle je fondoskop, nebo tak nějak to mamka říkala. Doktor tím poslouchá srdce. Tady je teploměr na měření teploty, změřím tě. Máš šedesát stupňů,“ drmolila Anetka páté přes deváté.

Celé odpoledne si sJablůňkem hráli na doktora, až musela maminka večer volat Anetku kvečeři, protože ta si ani nevšimla, že se už setmělo.

Činnost

Materiál apomůcky:

žádné

Místo realizace:

domov– postel

Zaměření:

poznáváme lidské tělo

Realizace:

Nejprve se naučíme říkanku: „Doktor klepe, poklepává na … ruku dává.“ Do říkanky postupně dosazujeme názvy různých částí těla. Říkanku doprovázíme potleskem nebo poklepy na podložku aukazujeme zároveň označenou část těla rukou. U párových orgánů můžeme ještě přidat rozlišení pravá/levá. Takže například: „Doktor klepe, poklepává, na pravé chodidlo ruku dává.“ Pokud už jsou děti příliš dobré, můžeme je zkusit zmást. Řekneme tedy „doktor klepe, poklepává, na čelo si ruku dává“ achytíme se ale za ústa. Dítě se však musí řídit říkankou achytit se za čelo.

Žába

„Ahoj, Jablůňku“, volala Anetka, když běžela kmístu, kde bydlí její nový kamarád skřítek Jablůněk.

Jenže když už byla docela blízko dutiny stromu, vyskočilo náhle proti ní cosi. Anetka vyjekla, šíleně se totiž lekla.

„Tys to vymňoukla, snad se ještě vrátí!“ trošku se zlobil Jablůněk.

„Kdo, prosím tě?“ divila se ještě trochu vylekaná Anetka.

„Můj kamarád Béďa, skokan hnědý. Přišel se se mnou před zimou rozloučit.“

„A on poskáče do teplých krajů jako ptáci?“ zeptala se zase Anetka celá udivená.

„Ale ne, to by asi nezvládl. Žáby přečkávají zimu jinak, ony hybernují,“ smál se malý skřítek.

„A co je to ta hybernace?“ divila se Anetka, takové slovo ještě neslyšela.

„No, jak bych ti to řekl. Zpomalí se jim tlukot srdíčka, zklidní se jim dech avypadají, jako když spí. Pak se zahrabou do bláta či si najdou nějakou skulinu atam vydrží celou zimu,“ vysvětlil Jablůněk.

„Tak to mě mrzí, že jsem přerušila vaše rozloučení, když já se strašně lekla,“ omlouvala se Anetka svému kamarádovi.

„To nevadí,“ uklidnil ji Jablůněk, „však zima uteče amy se sBéďou zase potkáme. A pojď si hrát.“

Činnost

Materiál apomůcky:

papírové talíře, lepidlo, kolíčky, temperové barvy, štětec, barevné papíry, nůžky, fixy, vyschlé fixy atuš

Místo realizace:

domov– stůl

Zaměření:

kreativita

Realizace:

Papírový talíř přeložíme na polovinu, kraje ohneme směrem dolů apřilepíme. Vznikne tak něco jako kapsička. Z vnější strany natřeme žabáka zeleně auvnitř červeně. Vystřihneme tělo žáby apotiskneme ho pomocí víčka od fixu namáčeného do barvy. Přilepíme jazyk zbarevného papíru. Oči vyrobíme zbílého papíru, na který je namalujeme fixy, následně je přilepíme. Ze zeleného papíru vystřihneme přední azadní nohy, které také potiskáme kolečky. Nohy přilepíme ze spodní strany žabáka amáme hotovo.

Barevné odstíny

„Vezmi žlutou tužku, namaluj mi hrušku apod hrušku talíř, sláva ty jsi malíř,“ prozpěvovala si jednoho rána Anetka atančila utoho po zahradě.

„Ty jsi mi ale zpěváček, dobré ráno,“ pozdravil ji pobaveně Jablůněk.

„Dobré ráno, Jablůňku, jen se podívej, jak ten podzim maluje listy. A mě teď pořád zní vhlavě tahle básnička,“ vysvětlila Anetka kamarádovi svou zpěvavou náladu.

„Pěkná písnička-básnička ana červené listy také něco máš?“ dobíral si Anetku skřítek.

„Červená Karkulka šla ke svojí babičce, vruce měla košíček avněm koláčky,“ vymýšlela si teď už Anetka.

Jablůněk se smál. „Vždyť se to nerýmuje.“

„Máš pravdu,“ byla na oko dotčená Anetka, „ale mě nic nenapadlo. Zkus to tedy ty. Listy jsou izelené.“

„Zelená se listí, to jsem si jistý, aaž listí spadne, už bude hnědé,“ zkusil skřítek svoji písničku.

„No, ten konec se ti taky nepovedl, ale začátek byl dobrý. Tak teď jsem na řadě já, dej mi barvu,“ těšila se Anetka.

„Pro tebe mám mechovou,“ řekl Jablůněk.

„Mechovou?“ divila se Anetka zadané barvě.

„No, mechovou,“ potvrzoval Jablůněk.

„Ta není,“ durdila se Anetka.

„Ale je, vždyť mech je barevný, tak musí být imechová barva,“ stál si za svým Jablůněk.

„Jenže oté jsem nikdy neslyšela. Mechová, mechová, barva je podivná, je jí plný les, vždyť mechu je taky plný les,“ dokázala vymyslet Anetka.

A Jablůněk se smál, až se za břicho popadal.

„A teď dám barvu já tobě, takže… hmmm, kamenná!“ vymyslela Anetka.

„Kámen je přece šedivej,“ divil se Jablůněk.

„Může být, ale nemusí, je zkrátka kamennej,“ trvala si na své barvě Anetka.

„Kamene kamennej, co nejsi šedivej, ležíš ucesty alíně koukáš,“ zkusil Jablůněk.

„No, tak to se nerýmuje vůbec,“ smála se Anetka.

I Jablůněk se smál aměli ozábavu postaráno až do oběda. Vymýšleli si barvy, rýmy amoc se tomu smáli. Nechyběla barva kmenová, slimáčí, kompostová, ale icihlová, béžová, oranžová adalší známé ineznámé barvy.

Činnost

Materiál apomůcky:

dva vzorníky barev (např. zdrogerie, prodejny pro výtvarníky), tempery, štětce, kelímky, běloba, čtvrtky

Místo realizace:

domov– stůl

Zaměření:

slovní zásoba, barvy, kreativita

Realizace:

Poté, co získáme dva vzorníky barev, rozstříháme je na jednotlivé barevné čtverce. Nejprve můžeme sdětmi hledat dvojice apojmenovávat jednotlivé barvy (není snadné pojmenovat jednotlivé barvy, např. cihlová, lila, petrolejová apod.), poté si můžeme zahrát pexeso.

Po teorii přijde na řadu praxe. Zkuste si barvy namíchat. Vezměte si nejprve barvu ze základní nabídky temper, např. červenou. Postupně do ní zamíchávejte bělobu. Vytvořte si takto své vlastní barevné vzorníky.

Stěhování

„Dobré ráno, Jablůňku,“ přišla jednoho rána pozdravit svého kamaráda Anetka, „mamka říkala, že půjdeme do lesa. Nechceš jít snámi?“

„Do lesa bych potřeboval. Ale víš, jít svámi? Nemůžu se setkat stvojí maminkou, ikdyž věřím, že je moc hodná,“ vysvětlil Jablůněk.

„Já vím, je to dospělák atěm nemůžeme úplně všechno říkat. Mám to vymyšlené. Řekla jsem mamince, že si ssebou vezmu batůžek, že si potřebuji vzít některé své plyšáky, což potřebuju. Pan Králíček by se do lesa rád podíval. Ale myslela jsem, že by sis mohl kněmu přisednout,“ seznámila skřítka se svým plánem Anetka.

„Tak to bych rád, potřeboval bych do lesa zaskočit, ale já bych tam šel hodně dlouho. A můžu si ssebou něco vzít?“ chtěl vědět skřítek.

„To víš, že můžeš,“ souhlasila Anetka.

Ale to, co skřítek vyndal ze svého domečku, ji dost překvapilo.

„Proč chceš do lesa nést šišky?“ nevěřícně zírala na tři smrkové šišky, které Jablůněk vytáhl ze své skrýše.

„Potřeboval bych je vrátit do lesa. Z každé jsem si vytahal semínka zhorních osmi řad, ale zbytek potřebuji vrátit do lesa,“ vysvětloval Anetce.

„A proč?“ zeptala se Anetka.

„Šišky ještě mohou lesu posloužit ajá už je nepotřebuju. Kdybych je tu nechal povalovat, bylo by to plýtvání, ato příroda nemá ráda,“ přišel Jablůňkovi důvod vrácení šišek naprosto jasný.

„To chápu, maminka statínkem mi také pořád říkají, že nesmím plýtvat, třeba vodou, papírem nebo jídlem. Ale já se ptala, proč jsi vzal semínka jen zhorních osmi řad, proč ne zcelé šišky,“ upřesnila svůj dotaz Anetka.

„Aha, to ty asi nemůžeš vědět. Já si ztěch semínek vzimě vařím čaj, ale ktomu jsou vhodná semínka jen zhorních osmi řad. Kdybys uvařila čaj zdalších řad, byl by hrozně hořký,“ dostalo se Anetce vysvětlení.

„Tak teď už to chápu, tenhle recept vážně neznám. Tak vezmi šišky anastup si,“ nastavila Anetka batoh Jablůňkovi aon se do něj vtěsnal se šiškami ispanem Králíčkem.

Činnost

Materiál apomůcky:

šišky

Místo realizace:

les

Zaměření:

pohyb vterénu

Realizace:

Pro hru si vybereme rovný lesní terén sdostatkem šišek. Před samotnou hrou je ještě potřeba si připravit velkou hromadu šišek acílové místo, vzdálené asi 10 metrů. Úkolem dítěte je po odstartování přemístit co nejrychleji všechny šišky do cíle.

Košíček sjablky akosem

„Ahoj, Anetko, tak kdy tatínek přijde?“ ptal se Jablůněk vsobotu ráno, když ho Anetka přišla navštívit kjeho jabloni.

„Kdy přijde co?“ nechápala, na co se skřítek ptá.

„No, kdy přijde sklidit jablíčka? Už jsou zralá aletos obzvlášť sladká,“ byl už skřítek poněkud sdílnější, „že bych mu podstrčil ta nejpovedenější.“

„Aha, abych byla upřímná, nevím přesně, ale maminka včera říkala, že by vneděli ráda upekla štrúdl. Tak to on asi půjde dnes nebo zítra ráno,“ informovala svého kamaráda Anetka.

„To jo, tak to dá rozum, když maminka říkala… Jen nevím, co je to ten šrúdl,“ přiznal Jablůněk vrozpacích.

„Žádný šrúdl, ale štrúdl. To je taková buchta, která se dělá ztěsta, maminka ho rozválí válečkem, dá do něj nastrouhaná jablka, hrozinky, trošku másla, cukr askořici. Vše zabalí do toho placatého těsta atím vznikne nohavice. Potom to dá na plechu péct do trouby ajá statínkem se hrozně těšíme, až to bude hotové,“ sdělovala postup výroby malá pekařka.

„Víš co, Anetko,“ dostal Jablůněk nápad, „doběhni pro košíček azkusíme jablíčka pro maminku natrhat sami, vždyť některé větve dosahují skoro až na zem. A třeba maminka tu dobrotu upeče už dneska.“

„Skvělý nápad ajá ti pak kousek štrúdlu přinesu, ať taky ochutnáš,“ nadchnul Anetku Jablůňkův nápad autíkala pro košík.

Činnost

Materiál apomůcky:

vlnitá lepenka, jeden díl kulaté krabičky od trojúhelníčkových sýrů, barevné papíry, noviny, obvaz, tempery, štětec, voda, lepidlo, nůžky, ulamovací nůž

Místo realizace:

domov– stůl

Zaměření:

kreativita

Realizace:

Zmuchláme noviny do kuličky aobvážeme ji obvazem, aby držela tvar. Konce obvazu přilepíme lepidlem. Kuličku-jablíčko pak natřeme temperou (červenou, žlutou– podle toho, jakou chceme, aby mělo jablíčko výslednou barvu). Po zaschnutí ulamovacím nožem vyřízneme na vrcholku otvor apřipevníme stopku. Tu vytvoříme zhnědého papíru stočeného do ruličky. Do pruhu vlnité lepenky vyřízneme ulamovacím nožem otvory (svisle seshora dolů, asi vcentimetrových rozestupech), kterými „prošijeme“ proužky barevného papíru. Pruh papíru přilepíme ke krabičce od sýrů. Vznikne nám tak košíček, ke kterému přilepíme už jen ouško zvlnité lepenky. Z barevných papírů pomocí šablonek vytvoříme kosa, kterého přilepíme zepředu na košíček.

Šablonky – 03 Košíček sjablky akosem viz Příloha

Bramborová razítka

Bylo ráno aJablůněk čekal na Anetku, která se vždy radostně přiřítila ke staré jabloni. Dnes ale nešla anešla. Jablůněk už byl celý netrpělivý, když vtom ji vidí. Dnes ale nejde vůbec radostně, jen se tak smutně šourá… A když přišla blíž, všiml si, že iočka má celá uplakaná.

„Copak se ti stalo?“ ptal se Jablůněk celý ustaraný.

„Ach, Jablůňku, jsem tak smutná,“ zavzlykala Anetka.

„Ale co se stalo? Píchla tě vosa? Před zimou jsou pěkně navztekané. Nebo tě spálila kopřiva? Upadla jsi?“ nevěděl skřítek, co jeho kamarádce vehnalo slzičky do očí. Ale byl rozhodnutý vosám vyhubovat, kopřivám pohrozit vytrháním, odnosit všechny kameny zcesty, po které Anetka chodí. Prostě udělat všechno, jen aby jeho kamarádka byla šťastná.

„To Linda,“ vzlykla zase Anetka.

„Kdo je Linda?“ nevěděl Jablůněk.

„Linda bydlí na konci vesnice. Přišla ráno smaminkou na rychlou návštěvu, chybělo jim máslo ke snídani, tak si ho přišly půjčit,“ vysvětlovala Anetka.

„A ty jsi smutná, že vám vzaly všechno máslo?“ začínal chápat skřítek, alespoň si myslel, že začíná chápat.

„Vůbec ne, másla máme dost. Když ona se na mě vytahovala,“ dostalo se mu jiného vysvětlení, než čekal.

„Aha aco dělala přesně?“ vyzvídal skřítek dál.

Neměl totiž vůbec představu, co je to vytahovat se, ale nechtěl se Anetky ptát.

„Ale vy také netiskáte,“ nedala se uklidnit Anetka.

Činnost

domov– stůl

Podzimní obrázek

Činnost

Koulení

Činnost

Čaj lesní pro běžné pití

Činnost

Ježek

Činnost

Podíval jsem se zokna

Činnost

auto

Postýlka

Činnost

Kdo jsem já?

Činnost

Květináč skaštany astrašákem

Činnost

Bublinová košíková

Činnost

Lampiony

Činnost

Bramborové hlavy

Činnost

Svetr ačepice

Činnost

Preclíky

Činnost