Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Václav Čtvrtek

POHÁDKOVÉ PŘÍHODY KOMINÍKA VALENTY

Vydala Grada Publishing, a.s., pod značkou Bambook
U Průhonu 22, 170 00  Praha 7
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
www.grada.cz
jako svou 6177. publikaci

Ilustrace Drahomír Trsťan
Odpovědná redaktorka Helena Varšavská
Sazba a zlom Antonín Plicka
Zpracování obálky Antonín Plicka
Formát ePub Antonín Plicka
Počet stran 72
Vydání 2., v nakladatelství Grada Publishing 1., 2016

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

© Václav Čtvrtek, heirs, 1960
© Grada Publishing, a.s., 2016
Illustrations © Drahomír Trsťan, 2016

ISBN 978-80-271-9061-4 (ePub)
ISBN 978-80-271-9060-7 (pdf)
ISBN 978-80-247-5792-6 (print)

Žil v Praze ve Vysočanech člověk, jmenoval se Valenta a byl kominíkem. Chodil po střechách, vymetal komíny a usmíval se dolů na svět. Když si dal ruku na srdce a řekl: „Co vymetám, ještě nikdy jsem nikomu neshodil cihlu do komína,“ byla to pravda.

Tenkrát přišli ke kominíku Valentovi z továrny ve Vysočanech a řekli:

„Máme u nás tuze vysoký komín, sazí je v něm dost, a hledáme pro něj kominíka.“

„Vymést tak vysoký komín bude pro mne veliká čest,“ odpověděl Valenta.

Hned při pondělku se na to vypravil. Vklouzl dvířky dovnitř komína, nahmatal skoby, co vedou vzhůru, stoupal po nich a ometal kolem sebe saze.

Asi v poledne si povídá:

„Skobek bylo už nejmíň sto padesát. Už bych měl být nahoře.“

Povytáhl se ještě o jednu – a hlava mu vykoukla nad komín. Valenta se zadíval z té výšky dolů na zem.

Bylo časně při podzimku. Slunce svítilo a celá zem byla červená a zlatá. Kominík Valenta vidí červené hájky a zlaté hájky, bílá městečka a běloučké vesnice, modrou řeku a modroučké potoky, silnice jako pentle a cestičky jako pentličky. „Panečku, to je krása!“ šeptá si.

Tak spokojeně si to říká, ale vtom zčistajasna nespokojeně zabručel: „Komín je vysoký, a přece ne dost. Je odtud vidět světa jenom kousíček.“ Pomalu slezl kominík Valenta dolů.

A od té chvíle si lidé říkali: „Náš Valenta už není takový, jako býval.“

To ta divná nespokojenost, taková divná touha poznat kraje, kam není vidět ani z nejvyššího komína.

Vlaštovička pokrčila křídly:

Valenta smekl čepici a uložil do ní vlaštovičku jako do hnízda.

A Valenta:

„A jak rád!“

Chvilku tak prostál.